КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2026 року №320/16619/26
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Броварського району Київської області до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови -
ВСТАНОВИВ:
Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Броварського району Київської області (07400, Київська обл. м. Бровари, вул. Героїв України, 18, код ЄДРПОУ 03193637) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (07400, Київська обл, м. Бровари, бул. Незалежності, 39, код ЄДРПОУ 34837745), у якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 26.03.2026 року ВП №39820277, винесену заступником начальника Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції У країни Шкред Іриною Юріївною.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що державний виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен був вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Всупереч приписам Закону України "Про виконавче провадження", відповідачем через тринадцять років після відкриття виконавчого провадження було винесено спірну постанову про стягнення виконавчого збору від 26.03.2026 у ВП №39820277. Зауважив, що несвоєчасне прийняття оскаржуваної постанови безпідставно призвело до збільшення розміру виконавчого збору, оскільки розмір виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру залежить від розміру мінімальної заробітної плати, визначеного станом на відповідний календарний рік. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу протягом 15 днів з моменту отримання ухвали надати до суду відзив на позовну заяву та матеріали виконавчого провадження № №39820277.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзив та витребувані матеріали до суду не надав, відтак суд вирішує спір на підставі наявних доказів.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.05.2011 року у справі №2-а-5183/2011 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області (далі Управління) про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату одноразової допомоги на оздоровлення, адміністративний позов задоволено. Визнано дії Управління протиправними та зобов`язано Управління перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік у розмірі у розмірі відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час виплати та з врахуванням виплаченої раніше суми.
Листом від 12.06.2013 №01-12/2782 Управління повідомило ОСОБА_1 про часткове виконання рішення суду, а саме здійснено перерахунок одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік та визначено недоплачену суму даної допомоги у розмірі 4805 грн.
27.09.2013 (вх. № 3182/01-08) позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 39820277 від 18.09.2013 (зі змінами) на підставі виконавчого листа №2a-5183 від 31.02.2011, винесену головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції МЮУ Лопатинською Н.О.
Листом від 01.10.2013 №01-12/4344 позивач повідомив відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції про неможливість виконання рішення суду у зв`язку з тим, що в бюджеті 2013 року не враховані додаткові кошти на виплати соціальних допомог за минулі роки та не перебачено асигнувань для виплат за рішенням судів.
22.03.2017 (вх. №1475/01-08) позивач отримав повідомлення від головного територіального управління юстиції у Київській обл. (вих. № 38106-225-/1 від 07.09.2016), що прийнято для обліку рішення суду № 2а-5183 від 31.02.2011 відповідно до п.7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440.
Позивачем, в свою чергу, було проведено розрахунок суми, яка підлягає до виплати і 29.03.2017 передано до управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській обл.
31.03.2026 до Управління від Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області надійшли наступні документи:
1.Постанова про зміну реєстраційних даних, а саме Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області замінити на Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Броварського району Київської області від 26.03.2026;
2. Вимога виконавця від 26.03.2026 про виконання рішення суду №2a-5183 від 31.02.2011;
3. Копія виконавчого листа та постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2013;
4. Постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 34588,00грн. від 26.03.2026.
На Вимогу виконавця № 33445 від 26.03.2026 позивачем було надало розрахунок суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік та повідомлено наступне: відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2026 № 765 «Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України», нарахування та виплата допомог та компенсацій згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється органами Пенсійного фонду України, у зв`язку з чим в Управлінні відсутні повноваження щодо виконання рішення суду №2a-5183 від 31.05.2011 про виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік.
Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 26.03.2026 протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (далі -Закон №1404-VIII).
Так, статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Абзацом 1 частин 6 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною 5 статті 27 Закону №1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується. Крім того, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина 7 статті 27 Закону №1404-VIII).
Частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього ж Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5від 02.04.2012 (далі - Інструкція №512/5).
Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону №1404-VIII. 
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Системний аналіз положень статей 26, 27 Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 в аспекті спірних правовідносин, дає підстави суду дійти висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.
Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 у справі №480/3452/19, від 11.08.2022 у справі №640/23271/21 дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. 
Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.
У виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення немайнового характеру розмір й підстави стягнення виконавчого збору не залежать від повного або часткового виконання виконавчого документа. Виконавчий збір у цьому випадку має фіксований розмір і стягується з боржника.
Такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 у справі №640/31541/20.
Частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
З вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ, а саме постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.
Тобто, Законом №1404-VІІІ чітко визначений правовий порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, якій повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. 
До того ж, постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі №802/848/18-а, від 30 червня 2020 року у справі №823/1824/17, від 27 квітня 2023 року у справі №640/26475/21.
На підставі п.13 розділу ІХ Інструкції, при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених підпунктами 1,4 частини 1 статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених підпунктами 1,2,4,9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 Закону), 11 частин 1 статті 39 Закону №1404-VIII, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Якщо ж після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.
При цьому, за правилами частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII, у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, що встановлений статті 27 цього Закону.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. 
Крім того, наведені норми дозволяють виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору, як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.
Матеріали справи підтверджено, що постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 18.09.2013 відкрито виконавче провадження №39820277 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-5183, виданого 30.07.2012 Броварським міськрайонним судом Київської області. 
Оскільки відкриття виконавчого провадження відбулось 18.09.2013, тобто за редакцією Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, а винесення постанови про стягнення виконавчого збору 26.03.2026 , тобто в період дії Закону №1404-VІІІ, то приймаючи оскаржувану постанову, державний виконавець повинен був керуватися положеннями Закону № 1404-VІІІ (у редакції, чинній на дату винесення оскаржуваної постанови).
Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.07.2023 по справі № 500/3394/22
Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. 
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Згідно ч.1 ст. 27 вказаного Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.
Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. 
Відповідно до змісту постанови від 18.09.2013 про відкриття виконавчого провадження № 39820277, в п. 2 відповідач зазначав про необхідність виконати боржнику самостійно рішення суду до 24.09.2013. При невиконанні рішення у наданий для самостійного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягнення з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних із провадженням виконавчих дій.
Згідно ст.ст. 28 , 75, 76 Закону № 606-XIV, якщо боржник (юридична особа) не виконав рішення у 7-денний строк без поважних причин, державний виконавець перевіряє факт виконання рішення на наступний день після закінчення строку та за умови невиконання, невідкладно (не пізніше наступного робочого дня) виносить постанову про стягнення виконавчого збору та накладення на боржника штрафу.
Аналіз зазначених норм Закону № 606-XIV свідчать про те, що після спливу строку на добровільне виконання рішення суду (24.09.2013), відповідач повинен був перевірити факт невиконання рішення суду та винести постанову про стягнення виконавчого збору та накладення на боржника штрафу.
Водночас, як свідчать матеріали справи та виконавчого провадження №39820277, вказаного обов`язку відповідачем не було виконано.
Натомість, матеріали справи свідчать про те, що через 13 років після відкриття виконавчого провадження № 39820277 відповідачем була винесена постанова про стягнення виконавчого збору від 26.03.2026.
02.06.2016 року прийнято Закон України № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження", що набрав чинності 05.10.2016 року (надалі - Закон України № 1404-VІІІ).
Відповідно до пунктів 6, 7 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону (постанова Верховного Суду від 27.04.2023 по справі №640/26475/21).
Суд зазначає, що Законом №1404-VIII чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. Причому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №580/1328/19, від 1 квітня 2020 року у справі №802/848/18-а, від 30 червня 2020 року у справі №823/1824/17.
Зі встановлених судом обставин та матеріалів справи вбачається, що перед винесенням постанови про стягнення виконавчого збору питання про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) вирішене не було.
Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на день розгляду справи, виконавче провадження № 39820277 є відкритим.
Тобто, спірна постанова винесена за відсутності передумов, передбачених частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.03.2026 після спливу 13 років з моменту відкриття виконавчого провадження, з огляду на те, що відповідачем не виносилась постанова про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №400/6302/23.
Крім того, несвоєчасне прийняття оскаржуваної постанови призвело до порушення майнових прав позивача в частині розміру виконавчого збору.
Так, відповідно до вимог Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" розмір мінімальної заробітної плати станом на час відкриття спірного виконавчого провадження (18.09.2013) становив 1147 грн. Виконавчий збір стягувався в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (НМДГ) з боржника-громадянина або фізичної особи-підприємця, та 80 НМДГ з боржника — юридичної особи (що у 2013 році становило 680 грн та 1 360 грн відповідно).
Відтак, відповідно до вимог Закону № 606-XIV за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір станом на 25.09.2013 (наступний день після спливу строку для виконання рішення суду у добровільному порядку) підлягав стягненню в розмірі 1360 грн, що не відповідає розміру виконавчого збору 34588 грн, який зазначений в оскаржуваній постанові.
З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору було здійснено із порушенням процедури її прийняття, за відсутності підстав для цього та з порушенням строків.
В зв`язку з цим оспорювана постанова від 26.03.2026 у ВП №39820277 про стягнення виконавчого збору в розмірі 34588,00 грн є протиправною і підлягає скасуванню.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 92 від 08.04.2026.
Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 3328,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 271, 272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Броварського району Київської області (07400, Київська обл. м. Бровари, вул. Героїв України, 18, код ЄДРПОУ 03193637) задовольнити;
Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 26.03.2026 року ВП №39820277, винесену заступником начальника Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції У країни Шкред Іриною Юріївною;
Стягнути на користь Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Броварського району Київської області (07400, Київська обл. м. Бровари, вул. Героїв України, 18, код ЄДРПОУ 03193637) суму сплаченого судового збору у розмірі 3328,00 (три тисячі триста двадцять вісім грн 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (07400, Київська обл, м. Бровари, бул. Незалежності, 39, код ЄДРПОУ 34837745).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Білоноженко М.А.