ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/683/26 

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу
за позовом  Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112», м. Бровари Київської області, 
про стягнення 469 242,69 грн.

за участю представників:
від позивача: Миргородова О.М., адвокат, ордер серії ВН №1650561 від 10.03.2026;
від відповідача: Безрукова С.О., адвокат, ордер серії АР №1309206 від 09.04.2026;

СУТЬ СПОРУ:
Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ (далі по тексту – АТ «Укрзалізниця») 11.03.2026 через систему «Електронний суд» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112», м. Бровари Київської області (далі по тексту – ТОВ «Мостобудівельний загін №112»), в якій просить суд стягнути з відповідача збитки, завдані втратою права на податковий кредит, у розмірі 469 242,69 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 630,91 грн.
Позов обґрунтований тим, що між сторонами був укладений договір позики від 31.10.2022 №ОД/Т-22-290дНЮ, за яким АТ «Укрзалізниця» передала у позику ТОВ «Мостобудівельний загін №112» 47,682 тон дизельного палива.
За умовами договору позичальник мав обов`язок повернути отриману позику протягом 180 днів. У зв`язку тим, що відповідачем не виконувались умови договору позики, рішенням Господарського суду Київської області від 16.06.2023 у справі №911/615/23 зобов`язано ТОВ «Мостобудівельний загін №112» повернути АТ «Укрзалізниця» дизельне паливо у кількості 47,682 тонни вартістю 2 815 456,16 грн. Рішення суду було виконано відповідачем 16.10.2024.
Позивач твердить, що відповідно до п.3.7 Договору позики, при поверненні речі відповідач мав зареєструвати в ЄРПН податкову накладну відповідно до вимог чинного законодавства. Всупереч вказаним положенням відповідач не склав та не зареєстрував податкову накладну до Акту приймання-передачі (повернення палива) від 16.10.2024, чим завдав збитки позивачу у розмірі 469 242,69 грн.
12.03.2026 через систему «Електронний суд» представник позивача подала заяву про поновлення строку на подання доказу, до якої додано скріншот з Електронного кабінету платника податків щодо відсутності ПН.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.03.2026 відкрито провадження у справі №911/683/26 в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 13.04.2026.
Зобов`язано позивача подати до суду акти приймання-передачі №1 від 15.06.2022; №2 від 16.06.2022; №3 від 16.06.2022; №100 від 19.06.2022; №208 від 19.06.2022; №214 від 21.06.2022; №136 від 21.06.2022; №142 від 23.06.2022; №147 від 26.06.2022; №148 від 26.06.2022; №105 від 29.06.2022; №227 від 30.06.2022; №231 від 02.07.2022; №234 від 04.07.2022; №254 від 12.07.2022; №273 від 21.07.2022; №294 від 01.08.2022; №321 від 15.08.2022; №348 від 05.09.2022, за якими паливо передавалось відповідачу, та відповідні цим Актам податкові накладні з доказами їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (роздруківки квитанцій); власні письмові пояснення з питання дат укладення Договору позики та дат Актів, за якими паливо було передане відповідачу - позичальнику.
Цією ж ухвалою суд зобов`язав відповідача подати до суду докази реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до Акту приймання-передачі від 16.10.2024 (частина 2 ст. 74 ГПК України).
30.03.2026 через систему «Електронний суд» представник позивача подала заяву вих.№НЮ-39/117, до якої, на виконання ухвали суду від 13.03.2026, додані відповідні документи.
Ухвалою від 01.04.2026 забезпечено участь в судовому засіданні представника позивача адвоката Миргородової О.Ю. у режимі відеоконференції.
10.04.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову АТ «Укрзалізниця».
Відзив мотивований тим, що ні в рішенні суду від 16.06.2023 у справі №911/615/23, ні в акті прийому-передачі товару, за яким було повернуто відповідачем позивачу дизельне паливо, не зазначено, що його вартість розрахована з урахуванням ПДВ. В акті-прийому передачі навіть не зазначено вартість дизельного палива, що повертається. Враховуючи дані обставини, відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для нарахування ПДВ.
Під час передачі дизельного палива відповідачу позивач також реєстрував податкові накладні в ЄРПН. Сума наданого позивачем податкового кредиту відповідачу складає 150 498,23 грн. Відповідач звертає увагу, що при передачі палива від позивача відповідачу застосовувалась ставки ПДВ 7%, однак у позовній заяві позивач розраховує завдані збитки за ставкою ПДВ 20%, що на думку відповідача є безпідставним.
Відповідач твердить, що заявлені позивачем збитки не підтверджені жодним доказом.
Ухвалою від 13.04.2026 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 18.05.2026, встановлено учасникам справи додатковий строк на подання заяв по справі, заяв з процесуальних питань, наявних у сторін та раніше не поданих доказів до 30.04.2026. Забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
30.04.2026 через систему «Електронний суд» представник позивача подала відповідь на відзив.
Позивач наголошує, що передача майна на підставі договору позики підлягає оподаткуванню ПДВ. Під час повернення палива, переданого в позику, відповідно до вимог чинного законодавства відповідач став постачальником товару і як постачальник товару мав відповідний обов`язок у день постачання (повернення) товару скласти та зареєструвати відповідну податкову накладну по кожній операції з постачання відповідно до ставок та розмірів податків, визначених законом на момент здійснення відповідної господарської операції.
Позивач твердить, що обов`язок позивача та відповідача скласти та зареєструвати податкові накладні не є взаємопов`язаними. Факт реєстрації або не реєстрації податкової накладної позивачем жодним чином не скасовує норму ПК України щодо наявності такого обов`язку у відповідача при поверненні майна.
15.05.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідача подала клопотання, у якому просить суд проводити судові засідання по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю адвоката Безрукової С.О.
Суд залишив без розгляду заяву представника відповідача ТОВ «Мостобудівельний загін №112» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції як таку, що подана поза межами встановленого ст. 197 ГПК України процесуального строку.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.05.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу №911/683/26 до судового розгляду по суті на 02.06.2026. Забезпечено участь представників обох сторін у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судове засідання з розгляду справи по суті 02.06.2026 з`явились представники обох сторін. 
Розглянувши позов АТ «Укрзалізниця» до ТОВ «Мостобудівельний загін №112» про стягнення 469 242,69 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд
УСТАНОВИВ:
відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. 
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).
Згідно із 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
31.10.2022 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» (позичальник) був укладений Договір позики №ОД/Т-22- 290дНЮ (далі – Договір), відповідно до умов якого позикодавець передає у позику позичальнику речі, визначені родовими ознаками, а саме: нафта і дистиляти (дизельне паливо), найменування, кількість і якість яких вказується в розділі 2 Договору (далі - річ або об`єкт позики), а позичальник приймає річ та зобов`язується повернути позикодавцеві річ того ж найменування, у тій же кількості, тієї ж якості або еквівалент у строки, визначені цим договором.
Згідно з п.1.2 Договору оціночна вартість 1 (однієї) тони речі, що передається у позику станом на дату укладання Договору становить 59 046,52 грн. з ПДВ, що є звичайною ціною на дату укладання Договору.
На виконання договору АТ «Укрзалізниця» передала ТОВ «Мостобудівельний загін №112» 47,682 тон дизельного пального, що підтверджується копіями актів приймання-передачі: №1 від 15.06.2022; №2 від 16.06.2022; №3 від 16.06.2022; №100 від 19.06.2022; №208 від 19.06.2022; №214 від 21.06.2022; №136 від 21.06.2022; №142 від 23.06.2022; №147 від 26.06.2022; №148 від 26.06.2022; №105 від 29.06.2022; №227 від 30.06.2022; №231 від 02.07.2022; №234 від 04.07.2022; №254 від 12.07.2022; №273 від 21.07.2022; №294 від 01.08.2022; №321 від 15.08.2022; №348 від 05.09.2022.
За результатами здійснених операцій АТ «Укрзалізниця» зареєструвала відповідні податкові накладні в ЄРПН, а саме №5 від 15.06.2022 до акту №1; №6 від 16.06.2022 до актів №2 та №3; №7 від 19.06.2022 до акту №208; №20 від 19.06.2022 до акту №100; №9 від 21.06.2022 до акту №214; №10 від 21.06.2022 до акту №136; №11 від 21.06.2022 до акту №142; №12 від 26.06.2022 до актів №147 та №148; №14 від 29.06.2022 до акту №105; №21 від 30.06.2022 до акту №227; №1 від 02.07.2022 до акту №231; №2 від 04.07.2022 до акту №234; №12 від 12.07.2022 до акту №254; №18 від 21.07.2022 до акту №273; №14 від 01.08.2022 до акту №294; №15 від 15.08.2022 до акту №321; №4 від 05.09.2022 до акту №348.
Податок на додану вартість розраховувався за ставкою 7%, а загальна сума нарахованого податку за вказаними операціями становить 150 498,18 грн.
Відповідно до п.3.2 Договору, позичальник повертає позикодавцеві кожну річ у кількості та якості, що відповідає фактично отриманій у позику речі протягом 180 днів з дати передачі такої речі у позику. Строки повернення позики можуть бути продовжені за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди.
Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Господарського суду Київської області від 16.06.2023 у справі №911/615/23 встановлено факт прострочення ТОВ «Мостобудівельний загін №112» строків повернення отриманого від АТ «Укрзалізниця» дизельного палива, у зв`язку з чим вказаним рішенням зобов`язано ТОВ «Мостобудівельний загін №112» повернути АТ «Українська залізниця» дизельне паливо літнє (Л), Євро 5, ВО (ДП-Л-Євро5-ВО) у кількості 47,682 тонни вартістю 2 815 456,16 грн.
Зі слів відповідача, на виконання вказаного рішення відповідач запропонував позивачу змінити спосіб виконання рішення і повернути не майно, вказане в рішенні суду, а сплатити вартість цього майна грошовими коштами. 
Позивач прийняв дану пропозицію, тому склав та направив відповідачу накладну №142/68 від 30.06.2023. В даній накладній зазначено той самий об`єм дизельного палива, який було передано відповідача за актами приймання-передачі, а саме 47,682 тонни. Також, вказана ціна та загальна вартість пального 2 300 472, 25грн, яка розрахована з ПВД за ставкою 7% в розмірі 150 498,18грн.
Відповідач оплатив вказану накладну, що підтверджується платіжною інструкцією №104 від 18.07.2023, однак згодом позивач відмовився від такої форми виконання рішення, і повернув кошти. Тому на виконання рішення суду, відповідач передав позивачу дизельне паливо об`ємом 47,682 тонни за Актом прийому-передачі від 16.10.2024.
Звертаючись із даним позовом, позивач твердить, що відповідач, за результатами операції з повернення спірного дизельного палива, повинен був зареєструвати в ЄРПН відповідну податкову накладну із нарахованим за актуальною ставкою податком на додану вартість, однак вказаного не зробив, чим завдав позивачу збитки, які виражені у втраті права на податковий кредит.
Позов належить задовольнити, з огляду на таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються нормами Податкового кодексу України (пункт 1.1 статті 1 ПК України).
Відносини, що виникають в межах договору позики, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частини 1,3 статті 1049 ЦК України). 
Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.
Під постачанням товарів розуміється будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Під поняттям «товари» розуміються матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення (підпункт 14.1.244 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Відповідно до п.201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Для цілей оподаткування ПДВ передача товару, визначеного родовими ознаками, із правом розпорядження ним, є здійсненням позикодавцем операції з передачі товару у власність позичальника. При цьому позичальником повертається позикодавцю не безпосередньо той самий товар, який був попередньо отриманий від такого позикодавця, а інший товар (того самого роду, однакової якості та кількості), тому таке повернення товару (об`єкту позики) позикодавцю не є поверненням товару у розумінні пункту 192.1 статті 192 ПК України, та розрахунок коригування при такому поверненні не складається.
Операція з повернення товару згідно з договором товарної позики з метою оподаткування ПДВ розглядається як окрема операція з постачання товару, за якою особа, що повертає (постачає) такий товар (позичальник), зобов`язана нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ та скласти і зареєструвати в ЄРПН податкову накладну (Аналогічний висновок викладений в індивідуальній податковій консультації від 15.12.2025 №6648/ІПК/99-00-21-03-02).
Таким чином, ТОВ «Мостобудівельний загін №112» при поверненні АТ «Укрзалізниця» спірного дизельного палива за актом приймання-передачі від 16.10.2024 мав скласти і зареєструвати в ЄРПН відповідну податкову накладну, як то передбачено пунктом 3.7 Договору, чого зроблено не було.
Відповідно до п. 194.1 ст. 194 ПК України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.
Ставки податку встановлюються від бази оподаткування, зокрема в розмірі 20 відсотків (підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 ПК України).
Як вбачається з рішення суду від 16.06.2023 у справі №911/615/23 ТОВ «Мостобудівельний загін №112» було зобов`язано повернути дизельне паливо у кількості 47,682 тонни загальною вартістю 2 815 456,16 грн.
Зазначена вартість визначена виходячи з ціни, погодженої сторонами у пункті 1.2 Договору, а саме 59 046,52 грн. за 1 тонну з урахуванням ПДВ.
Отже, при виконанні рішення суду відповідач був зобов`язаний скласти та зареєструвати податкову накладну на операцію з повернення дизельного палива виходячи із загальної вартості товару 2 815 456,16 грн. із застосуванням ставки ПДВ 20%, що діяла на момент виникнення відповідного податкового зобов`язання. При цьому сума податку на додану вартість у складі зазначеної вартості становить 469 242,69 грн.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності застосування ставки ПДВ 7%, яка використовувалась позивачем під час первісної поставки товару відповідачу, з огляду таке.
Обов`язок позивача та відповідача скласти та зареєструвати податкові накладні не є взаємопов`язаними, як і не є взаємопов`язаним ставки ПДВ, які застосовувались позивачем. Обов`язок щодо складання та реєстрації податкової накладної виник у відповідача на дату виконання рішення суду про повернення дизельного палива та підлягав виконанню із застосуванням чинної на той момент ставки ПДВ, на відміну від позивача, обов`язок якого виник на дату передачі дизельного палива відповідачу.
Відповідно до п. 82 підрозділу 2 Перехідних положень ПК України тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, але не довше ніж до 1 липня 2023 року, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України бензинів моторних, важких дистилятів, скрапленого газу, біодизелю, палива моторного альтернативного, що класифікуються за кодами УКТ ЗЕД, визначеними пунктом 41 підрозділу 5 цього розділу, яким встановлено ставки акцизного податку на такі товари, а також нафти або нафтопродуктів сирих, одержаних з бітумінозних порід (мінералів), що класифікуються за кодами УКТ ЗЕД 2709 00 10 00 та 2709 00 90 00, оподатковуються за ставкою у розмірі 7 відсотків.
Таким чином, на момент передачі палива в позику, при визначенні ставки ПДВ для оподаткування господарської операції з постачання палива, позивач застосував пільгову ставку ПДВ у розмірі 7%, що відповідало нормам чинного законодавства станом на дату події.
Однак, з огляду на те, що обов`язок з повернення майна був виконаний відповідачем лише 16.10.2024, при визначенні ставки ПДВ для оподаткування господарської операції з постачання палива, відповідач не мав право застосувати ставку ПДВ у розмірі 7% і зобов`язаний був застосувати ставку ПДВ у розмірі 20%, та скласти і зареєструвати податкову накладну саме на суму ПДВ 469 242,69 грн.
Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. 
Офіційне тлумачення зазначеної норми Основного Закону надав Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999, № 1-рп/99 "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)". 
У зазначеному Рішенні вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;
За змістом підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Відповідно до частин 1, 2 ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Підставою для відшкодування збитків відповідно до ч.1 ст.611 ЦК є порушення зобов`язання.
Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суди повинні встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №906/824/21, від 02.04.2024 у справі №910/155/23.
Суд встановив, що відповідач у порушення вимог Податкового кодексу України не зареєстрував відповідну податкову накладну, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 469 242,69 грн. З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, постанові Верховного Суду від 10.01.2022 у справі №910/3338/21.
Суд зазначає оскільки саме на відповідача, який має законом визначений обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН залежить реалізація покупцем означеного вище майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, відповідач залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій (схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 925/556/21).
З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих не реєстрацією податкової накладної на суму ПДВ 469 242,69 грн. є документально підтверджена, законна та така, яку слід задовольнити повністю.
За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи доводи сторін, суд задовольняє позов АТ «Укрзалізниця» повністю та ухвалює рішення про стягнення з ТОВ «Мостобудівельний загін №112» 469 242,69 грн. збитків.
У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 129 ГПК України, суд покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у сумі 5630,91 грн. повністю.
Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» (07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Січових Стрільців, буд. 2, ідентифікаційний код 22202218)
на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815)
469 242,69 грн. (чотириста шістдесят дев`ять тисяч двісті сорок дві гривні шістдесят дев`ять копійок) збитків,
5630,91 грн. (п`ять тисяч шістсот тридцять гривень дев`яносто одну копійку) судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення підписано 19.06.2026.

Суддя О.В. Конюх