Справа № 441/140/22 Головуючий у 1 інстанції: Матвіїв І.М. 
Провадження № 22-ц/811/427/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Якимчук Л.С.
з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника – ОСОБА_2 , представника відповідача – ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 29 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бадер Україна», третя особа ОСОБА_4 про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії щодо усунення виявлених порушень, стягнення моральної шкоди. -

в с т а н о в и в: 
В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Городоцького районного суду Львівської області із позовною заявою до ТзОВ «Бадер Україна», третя особа ОСОБА_4 про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії щодо усунення виявлених порушень, стягнення моральної шкоди.
Позов обґрунтовував тим, що з 2020 року ОСОБА_1 працює на підприємстві ТзОВ «Бадер Україна» в с.Кожичі Яворівського р-ну Львівської області за безстроковим трудовим договором на посаді закрійника та згодом було переведено на посаду комплектувальника виробничого підрозділу розкрою шкіри.
03.09.2021 позивача ознайомлено з наказом про простій у виробничих підрозділах ТзОВ «БадерУкраїна» у зв?язку із призупиненням роботи, викликаним відсутністю виробничих замовлень, скороченням обсягів виробництва та з метою оптимізації витрат. З періоду початку простою та до дня звернення з даним позовом до суду, він перебуває на простої з оплатою праці 2/3 тарифної ставки встановленого розряду (окладу). З Наказами про простій ознайомився та доповнював текст відомостями про те, що не згідний з такими. Накази про запровадження простою спочатку видавалися на місяць до запровадження простою, згодом за тиждень, в подальшому строком на один день. Керівництво ТОВ «Бадер України» не реагувало на його зауваження та продовжували видавати оспорюванні Накази. Вважає направлення позивача в простій було проведено з порушенням вимог діючого трудового законодавства та з грубим порушенням прав позивача як працівника, простій має довготривалий характер, тому вважає, що у даному випадку має місце не простій, а вимушений прогул, що виник із вини відповідача через відсутність з його боку організації і умов праці, причина простою має надуманий характер. Роботу комплектувальника виконують 15 осіб, однак направлення в простій здійснено тільки відносно ОСОБА_1 . Вважає, що з відповідача підлягає стягненню різниця між середнім заробітком та фактично виплаченою заробітною платою за час простою, в розмірі без урахування податків та обов?язкових платежів.
Окрім цього, незаконним направленням у простій позивача було завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях, приниженні честі та гідності, страху за себе та членів своєї сім?ї у зв?язку з непередбачуваним зниженням достатку, що в свою чергу викликало погіршання стану здоров?я, ускладнило взаємовідносини з оточуючими. ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей, через постійне хвилювання став роздратованим та страждає від безсоння, з?явилися болі в серці, стан здоров?я значно погіршився. Відтак, йому спричинено моральну шкоду у розмірі 4 000,00 грн.
Просив суд, визнати дії ТзОВ «Бадер Україна» с.Кожичі в особі найвищої посадової особи ОСОБА_4 в частині відправлення позивача, в простій - протиправними; зобов?язати ТОВ «Бадер Україна» с.Кожичі нарахувати та виплатити різницю міжсереднім заробітком та фактично виплаченою заробітною платою за час простою; стягнути з ТОВ «Бадер Україна» с.Кожичі на його користь моральну шкодув сумі 4000,00 гривень.
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 29 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бадер Україна», третя особа ОСОБА_4 про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії щодо усунення виявлених порушень, стягнення моральної шкоди – відмовлено повністю.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з
неправильним застосуванням норм матеріального права, та неповним з`ясуванням
обставин, що мають значення для справи.
Покликається на те, що ним було заяву про зміну предмета позову, яку було залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. Він звернувся в суд із заявою про зменшення розміру судового збору, проте така заява судом не розглянута та розгляд справи продовжено судом з урахуванням заяви про зміну предмета позову, проте рішення суду ухвалено в редакції первинних позовних вимог без врахування заяви про зміну предмета позову.
Також стверджує, що головною причиною введення простою стало відсутністю виробничих замовлень, скорочення обсягів виробництва та з метою оптимізації витрат Товариства. Судом першої інстанції не досліджувався Акт, що складено Головним Управлінням Держпраці у Львівській області за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду контролю щодо додержання вимог законодавства у сфері праці в відповідача, хоча такий додано ним до матеріалів справи.
Крім того, вказує на те, що судом першої інстанції не здобуто доказів повної зупинки роботи підприємства або роботи окремих підрозділів, відтак оголошення простою є неправомірним. Перелічені Накази про оголошення простою відносно нього, постановлені з порушенням норм ст.2-1, 34 КЗпП України а тому підлягають скасуванню. 
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника – Хромець О.І. на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача – ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії щодо усунення виявлених порушень, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували не дотримання або порушення ТОВ «Бадер Україна» вимог ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», тобто ведення не достовірного обліку виконуваної працівниками роботи, позивачем не надано. Виплати заробітної плати ОСОБА_1 (позивачу) здійснювалися на підставі табелів обліку робочого часу з урахуванням змін умов праці встановленими відповідними наказами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06.11.2020 прийнятий на роботу в ТОВ «Бадер Україна» на посаду закрійника, 04.01.2021 переведений на посаду комплектувальника виробничого підрозділу розкрою тканин - склад матеріалів.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі № 628.1475.19 (провадження № 61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
У статті 12 Закону України «Про оплату праці» закріплено перелік норм і гарантій в оплаті праці, який не є вичерпним. Указано, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Статтею 29 Закону України «Про оплату праці» визначено, що при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Питання простою регулює стаття 34 КЗпП України.
Простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Відповідно до ст. 113 КЗпП України про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця чи бригадира, майстра або посадових осіб.
Час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) (ч. 1 ст. 113 КЗпП України).
Як зазначено в листі Міністерства праці та соціальної політики від 23 жовтня 2007 року № 257/06/187-07 «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві», на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі. Питання необхідності присутності або відсутності на роботі працівників у разі простою може бути вирішено у Правилах внутрішнього трудового розпорядку підприємства.
Отже, відповідно до ст.ст. 34, 113 КЗпП України простій - це зупинення роботи з незалежних від працівника причин, який підлягає оплаті за умови його належного оформлення.
Для підтвердження простою роботодавець має видати відповідний наказ чи акт про простій підприємства.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було оголошено простій не з його вини, а саме. наказом ТОВ «БАДЕР Україна» від 01 вересня 2021 року «Про оголошення простою» №D000000419 в частині «п.32. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 03 вересня 2021 р. по 03 вересня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 03 вересня 2021року « Про оголошення простою» №1000000420 в частині «п.17. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 06 вересня 2021 р. по 10 вересня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 10 вересня 2021року « Про оголошення простою» №BD000000439 в частині «п.4. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 13 вересня 2021 р. по 17 вересня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕН Україна» від 17 вересня 2021року « Про оголошення простою» №BD000000463 в частині «п.8. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 20 вересня 2021 р. по 24 вересня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕр Україна» від 24 вересня 2021року « Про оголошення простою» №BD000000469 в частині «п.7. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 27 вересня 2021 р. по 30 вересня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 01 жовтня 2021 року « Про оголошення простою» №BD000000486 в частині «п.2. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 01 жовтня 2021 р. по 01 жовтня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 01 жовтня 2021 року « Про оголошення простою» №D000000487 в частині «п.6. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 04 жовтня 2021 р. по 08 жовтня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 08 жовтня 2021року « Про оголошення простою» №BD000000518 в частині «п.10. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 11 жовтня 2021 р. по 13 жовтня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ «БАДЕР Україна» від 15 жовтня 2021 року « Про оголошення простою» №BD000000546 в частині «п.7. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 18 жовтня 2021 р. по 22 жовтня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ «БАДЕР Україна» від 22 жовтня 2021 року « Про оголошення простою» №BD000000558 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 25 жовтня 2021 р. по 29 жовтня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 01 листопада 2021року « Про оголошення простою» №BD000000579 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 01 листопада 2021 р. по 05 листопада 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 05 листопада 2021 року « Про оголошення простою» №BD000000606 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 08листопада 2021 р. по 12 листопада 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 12 листопада 2021року « Про оголошення простою» №BD000000617 в частині «п.9. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 15 листопада 2021 р. по 15 листопада 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна від 15 листопада 2021року « Про оголошення простою» №BD000000626 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 16 листопада 2021 р. по 16 листопада 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 16 листопада 2021 року « Про оголошення простою» №BD000000628 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 17 листопада 2021 р. по 17 листопада 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 17 листопада 2021року « Про оголошення простою» №BD000000629 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 18 листопада 2021 р. по 18 листопада 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 18 листопада 2021року « Про оголошення простою» №BD000000630 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 ,що займає посаду комплектувальник робочі дні 19листопада 2021 р. по 19 листопада 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 19 листопада 2021 року « Про оголошення простою» №BD000000631 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 22 листопада 2021 р. по 23 листопада 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 23 листопада 2021 року « Про оголошення простою» №BD000000634 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 24 листопада 2021 р. по 26 листопада 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 26 листопада 2021року « Про оголошення простою» №BD000000636 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 29листопада 2021 р. по 30 листопада 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 01 грудня 2021року « Про оголошення простою» №BD000000644 в частині «п.4. Визнати для працівника ОСОБА_5 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 01 грудня 2021 р. по 03 грудня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 03 грудня 2021 року « Про оголошення простою» №BD000000646 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 06 грудня 2021 р. по 10 грудня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 10 грудня 2021 року « Про оголошення простою» №BD000000653 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочідні 13 грудня 2021 р. по 17 грудня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 17 грудня 2021року « Про оголошення простою» №BD000000663 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 20 грудня 2021 р. по 24 грудня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 24 грудня 2021року « Про оголошення простою» №BD000000670 в частині «п.3. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 28 грудня 2021 р. по 31 грудня 2021 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 04 січня 2022 року « Про оголошення простою» №BD000000003 в частині «п.3. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 04 січня 2022 р. по 06 січня 2022 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 05 січня 2022 року « Про оголошення простою» №BD000000010 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 10 січня 2022 р. по 14 січня 2022 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕР Україна» від 14 січня 2022 року « Про оголошення простою» №BD000000019 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 17 січня 2022 р. по 21 січня 2022 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕН Україна» від 21 січня 2022 року « Про оголошення простою» №BD000000028 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 24 січня 2022 р. по 28 січня 2022 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕН Україна» від 28 січня 2022 року « Про оголошення простою» №BD000000037 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 31 січня 2022 р. по 31 січня 2022 р. днями простою;
наказом ТЗОВ « БАДЕН Україна» від 01 лютого 2022 року « Про оголошення простою» №BD000000045 в частині «п.1. Визнати для працівника ОСОБА_1 , що займає посаду комплектувальник робочі дні 01 лютого 2022 р. по 01 лютого 2022 р. днями простою.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу здійснювалась оплата за час простою відповідно до законодавства, що підтверджено наявними у справі доказами, простій працівника ОСОБА_1 виник в зв`язку початком пандемії короновірусної інфекції та у зв`язку з оголошенням військового стану в країні, що призвело до зниження рівня виробництва до технологічно можливого мінімуму.
Відтак, при запровадженні простою щодо позивача ТзОВ «Бадер Україна» було дотримано гарантій з оплати праці, передбачених ч. 1 ст. 113 КЗпП України та постановою КМУ від 07.03.2022 №221, що підтверджується матеріалами справи.
Позивач не був позбавлений оплати праці під час простою. Відсутність нарахування середньої заробітної плати зумовлена відсутністю правових підстав для такого нарахування, тому дії роботодавця щодо оголошення простою працівника та оплати праці у відповідності до норм КЗпП України є законними та обґрунтованими.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачу неодноразово пропонувалося переведення на іншу роботу, від чого він відмовився. Докази надання пропозицій про переведення на іншу роботу та відмови Позивача від такого переведення знаходяться в матеріалах справи.
Безпідставними є покликання апелянта на те, що рішення ухвалено в редакції позовних вимог без урахування заяви про зміну предмета позову, оскільки як вбачається з матеріалів справи 24 березня2025 року під час судового засідання, в якому були присутні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , суд протокольною ухвалою задовільнив заяву Позивача про
зміну предмету позову та про зменшення розміру судового збору.
Не можуть братися до уваги покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не досліджувався Акт, що складено Головним Управлінням Держпраці у Львівській області за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду контролю щодо додержання вимог законодавства у сфері праці в Відповідача, враховуючи наступне.
У грудні 2021 року за зверненням Позивача Головним управлінням Держпраці у
Львівській області проведено захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у ТОВ «Бадер Україна», зокрема проведено перевірку з питань «дискримінації з боку роботодавця – ТОВ «Бадер Україна» щодо Позивача у зв`язку із оголошенням простою з оплатою 2/3 тарифної ставки відповідно до вимог КЗпП України».
Копія відповіді на звернення Позивача, яка булу надана Головним управлінням
Держпраці у Львівській області від 21.12.2021 № 18129/2/14-04 та сам Акт перевірки
Держпраці у Львівській області № ЛВ 12596/1361/АВ від 14.12.2021 року були
досліджені при розгляді справи в суді першої інстанції та знаходяться в матеріалах справи.
Зокрема за результатом проведеної перевірки Держпраці у Львівській області
складено Акт № ЛВ 12596/1361/АВ від 14.12.2021 року. В ході проведення заходу державного контролю було перевірено документацію про оголошення простою на підприємстві за період з вересня 2021 року по грудень 2021 року. Єдиним порушенням виявленим в ході вказаної перевірки була встановлена відсутність підпису працівника «Ознайомлений» в Особовій картці, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Інших порушень трудового законодавства органом Держпраці не виявлено.
Також безпідставиними є покликання апелянта на те, що підстав для оголошення простою не було, тому що роботи на підприємстві не були зупинені, виходячи з наступного.
Згідно ст 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. 
Отже, під простоєм законодавець розуміє виключно спричинене певними факторами зупинення роботи підприємства, структурного підрозділу чи окремих працівників з причин, перелік яких є невичерпним.
В жодному законодавчому акті не вказано, що обов`язковою умовою введення
простою є повна зупинка роботи підприємства чи цілого структурного підрозділу.
Посилання ОСОБА_1 на висновок, зроблений Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року у справі №210/5853/16-ц (провадження № 61-46703св18) є нерелевантним, так як обставини зазначеної справи та справи, що перебуває на розгляді, відмінні. Зокрема у справі №210/5853/16-ц суд прийшов до висновку про незаконність розпорядження про введення простою щодо позивачів, так як в ході розгляду справи встановлено, що виконання функцій та службових обов`язків позивачів (щодо яких введено простій) було покладено на працівників іншого підприємства, відповідно роботи на виробництві не були зупинені.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове та трудове право позивача не було порушено відповідачем.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 34, 113 КЗпП України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, - 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 29 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 12.06.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.