СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Харків Справа № 905/169/25 (905/125/20) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Гребенюк Н.В.
за участю секретаря судового засідання Федорової Т.О. 
за участю представників сторін,
позивача - адвокат Шох С.М.; 
відповідача - не з`явився; 
третьої особи (Міністерства енергетики України) - Їжаківський А.О.;
прокурора – Кравчук О.А., Зливка К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” (вх. № 435Д) на рішення господарського суду Донецької області від 27.01.2026 у справі № 905/169/25 (905/125/20), ухвалене в приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Величко Н.В.), повний текст якого складено 09.02.2026 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” (код ЄДРПОУ 32281519) 
до відповідача: Державного підприємства “Вугільна компанія “Краснолиманська” (код ЄДРПОУ 31599557) 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 
1) Міністерство енергетики України (код ЄДРПОУ 37552996),
2) Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (код ЄДРПОУ 43672853), за участю Офісу Генерального прокурора України (код ЄДРПОУ 00034051), 
про стягнення коштів 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.01.2026 у справі № 905/169/25 (905/125/20) у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про відшкодування збитків (упущеної вигоди) в сумі 1 106 974 635,00 від самовільного користування надрами, які були надані в користування позивачу на підставі спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003 та акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 №2724 відмовлено. 
Товариство з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське”, не погодившись з ухваленим рішенням господарського суду Донецької області від 27.01.2026 у справі № 905/169/25 (905/125/20), звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА “ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ “КРАСНОЛИМАНСЬКА” на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” 4 489 894 483,04 грн. як відшкодування вартості самовільно видобутого вугілля з надр, які були надані в користування ТОВ “Краснолиманське” на підставі спеціального дозволу на користування надрами № 3316 від 19.12.2003 року та Акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24 грудня 2013 року за № 2724. Також, просить судові витрати покласти на відповідача.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує наступне.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки не врахував, що ТОВ «Краснолиманське» є належним користувачем спірної ділянки надр на підставі спеціального дозволу на користування надрами № 3316 від 19.12.2003 та акту про надання гірничого відводу №2724, а відтак мало виключне право на видобування вугілля у межах відповідної ділянки надр. На думку апелянта, відповідач здійснював видобуток вугілля у межах гірничого відводу позивача без належних правових підстав, чим порушив права позивача як надрокористувача.
Тимчасове зупинення дії спеціального дозволу у позивача вочевидь свідчило про зупинення для нього на певний час права видобувати вугілля на належних йому пластах надр. При цьому, позивача не було позбавлено спеціального дозволу та не було передано права на видобуток вугілля іншим спеціальним дозволом відповідачу чи іншим суб`єктам господарювання. Очевидно, що факт зупинення дії спеціального дозволу у позивача не міг породити права відповідача на видобуток вугілля у пластах надр, що продовжували належати позивачу навіть у умовах тимчасової заборони на виконання робіт. Вочевидь, що після поновлення дії спеціального дозволу, якби не відбувся факт несанкціонованого видобутку зі сторони відповідача, позивач би поновив роботи з видобутку вугілля та отримав би певний матеріальний результат. Таким чином, неправомірні дії відповідача щодо несанкціонованого видобутку вугілля, що належали за правом спеціального дозволу позивача, унеможливили для останнього одержання матеріальних вигод після поновлення дії спеціального дозволу.
В процесі спільного огляду гірничих виробок в технічних межах шахтного поля ТОВ "Краснолиманське" на полі діючої шахти "Краснолиманська", пласти m42, l3, k5 + k5в, встановлено факт несанкціонованого добування вугілля ДП "ВК "Краснолиманська", а саме: в період з 01.10.2014 по 01.11.2017 відбувалось зменшення балансових запасів вугілля в межах гірничого відводу ТОВ "Краснолиманське" загалом у розмірі 2944000 тон вугілля. Важливе значення в ході розгляду даної справи має те, що відповідачем не заперечувався, як факт ведення діяльності з видобутку вугілля, так і об`єми вугілля, яке було видобуте у період з 01.10.2014 по 01.11.2017 та зафіксовано у спільних протоколах Позивача і Відповідача, а тому є доведеною обставина порушення Відповідачем наявного права Позивача згідно спеціального дозволу та гірничого відводу на видобуток вугілля
Скаржник вказує, що суд першої інстанції безпідставно поставив під сумнів правомірність договору № 569/12 від 30.12.2003 про надання послуг виробничого характеру, хоча вимог про визнання цього договору недійсним у межах даної справи не заявлялось. Апелянт наголошує, що вказаний договір є чинним, не розірваним та таким, що фактично виконувався сторонами протягом тривалого часу, а тому, на його думку, суд не мав правових підстав оцінювати правомірність його укладення поза межами предмета спору. Крім того, апелянт посилається на преюдиційні обставини, встановлені у справі №905/1025/18, якими, за твердженням скаржника, підтверджено чинність зазначеного договору. 
Апелянт також стверджує, що суд помилково не врахував відсутність у законодавстві прямої заборони на залучення третіх осіб до виконання робіт, пов`язаних із користуванням надрами, та безпідставно поставив під сумнів правомірність здійснення діяльності за участю інших суб`єктів господарювання. 
Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам захоплення виробничого комплексу позивача у 2014 році, внаслідок чого ТОВ «Краснолиманське», за твердженням апелянта, було фактично позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність, контролювати процес видобутку вугілля, вести облік та користуватися документацією підприємства. При цьому апелянт посилається на сертифікат Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин. 
Апелянт наголошує, що після часткового відновлення діяльності підприємства у 2017 році в результаті спільних оглядів гірничих виробок та технічних нарад сторін було встановлено факт здійснення відповідачем видобутку вугілля у межах гірничого відводу позивача. За твердженням скаржника, спільними протоколами сторін зафіксовано зменшення балансових запасів вугілля у межах гірничого відводу ТОВ «Краснолиманське» на 2 944 000 тон, а відповідач фактично не заперечував ані сам факт видобутку вугілля, ані його обсяги. 
Також апелянт не погоджується з висновками суду щодо правових наслідків зупинення дії спеціального дозволу № 3316 у період з 19.05.2015 по 25.12.2015. Скаржник вважає, що зупинення дії спеціального дозволу мало виключно тимчасовий характер та не припиняло права позивача на користування надрами, не передавало відповідачу права на видобуток вугілля та не позбавляло позивача права на отримання економічного результату після поновлення дії дозволу. Апелянт наголошує, що факт зупинення дії спеціального дозволу не може легалізувати видобуток вугілля відповідачем у межах ділянки надр позивача. 
Скаржник також посилається на акт перевірки Головного управління Держпраці у Донецькій області від 29.03.2016 № 06.4-08, яким, за твердженням апелянта, встановлено факт несанкціонованого ведення відповідачем гірничих робіт у межах ділянки надр, наданої позивачу, а також підтверджено обсяги фактично видобутого вугілля. 
Окремо апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно визначив правову природу спірних правовідносин та помилково відмовив у задоволенні позову виключно з мотивів неправильної, на думку суду, правової кваліфікації позовних вимог. Посилаючись на принцип jura novit curia, скаржник стверджує, що саме суд зобов`язаний самостійно надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам та застосувати відповідні норми матеріального права незалежно від того, на які саме норми посилався позивач. 
Апелянт вважає, що суд допустив надмірний формалізм, оскільки фактично відмовив у судовому захисті з формальних підстав, не забезпечивши ефективного поновлення порушених прав позивача. У зв`язку з цим скаржник посилається на практику ЄСПЛ, принцип верховенства права та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею-доповідачем з розгляду цієї апеляційної скарги визначено суддю Попкова Д.О., іншими членами судової колегії є Шутенко І.А., Стойка О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” на рішення господарського суду Донецької області від 27.01.2026 (повний текст підписано 09.02.2026) у справі № 905/169/25 (905/125/20) – залишено без руху та запропоновано скаржнику усунути впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме сплатити судовий збір в розмірі 1 271 760,00 грн., шляхом надання до Східного апеляційного господарського суду оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору.
20.03.2026 на адресу суду від апелянта надійшла заява про продовження процесуального строку, в якій апелянт просив продовжити ТОВ “Краснолиманське” (84320, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Хортицька, 87б, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 32281519) процесуальний строк на усунення недоліків допущених при поданні апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 27.01.2026 у справі № 905/169/25 (905/125/20) на 10 (десять) днів, до 30.03.2026.
20.03.2026 на адресу суду від апелянта надійшло клопотання, в якому він просить відстрочити ТОВ “Краснолиманське” (84320, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Хортицька, 87б, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 32281519) сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 27.01.2026 у справі №905/169/25 (905/125/20), до ухвалення судового рішення у цій справі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 заяву судді-доповідача Попкова Д.О. про самовідвід в апеляційному провадженні з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” на рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2026 (повний текст підписано 09.02.2026) у справі №905/169/25 (905/125/20) задоволено; справу №905/169/25 (905/125/20) передано для повторного автоматизованого розподілу.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” про відстрочення сплати судового збору задоволено; відстрочено відповідачу сплату судового збору в розмірі 1 271 760,00 грн. за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” на рішення господарського суду Донецької області від 27.01.2026 у справі № 905/169/25 (905/125/20); учасникам справи встановити строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу № 905/169/25 (905/125/20) до розгляду на "06" травня 2026 р. о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання № 132; витребувано з господарського суду Донецької області матеріали справи № 905/169/25 (905/125/20). 
07.04.2026 на адресу суду з господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи № 905/169/25 (905/125/20).
09.04.2026 на адресу суду від Міністерства енергетики України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
В обґрунтування своєї правової позиції третя особа зазначає на те, що ТОВ «Краснолиманське» не доведено, що воно могло і повинно було отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії ДП «ВК «Краснолиманська» стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Крім того, позивач просив стягнути шкоду за період, у тому числі з 19.05.2015 по 25.12.2015, коли його спеціальний дозвіл було зупинено на підставі наказу Державної служби геології та надр України від 19.05.2015 № 122, а поновлено наказом від 25.12.2015 № 446. Тобто, завдана за цей період шкода не підлягає стягненню, оскільки позивач у цей період не мав права добути надра на підставі дозволу № 3316. Отже, покладення на особу обов`язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди. У такому разі пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Таких вимог позивачем не виконано. Протиправна поведінка ДП «ВК «Краснолиманська» могла полягати лише у випадку незаконного видобутку надр, чим могло завдати шкоду навколишньому природному середовищу, а не Позивачу. Тобто, права та інтереси ТОВ «Краснолиманське» цими діями відповідача не могли бути порушені. Видобуте відповідачем кам`яне вугілля не можна розцінювати як майно позивача, оскільки згідно із статтею 13 Конституції України надра є власністю Українського народу, а у випадку незаконного їх видобутку може завдати шкоду тільки довкіллю.
20.04.2026 на адресу суду від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Обґрунтовуючи свою правову позицію у справі прокурор зазначає на таке.
Предметом заявленого у даній справі позову є саме стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, а тому на позивача покладається обов`язок доведення усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такого способу захисту, зокрема: факту наявності збитків, їх реального та обґрунтованого розміру, причинного зв`язку між діями відповідача та неможливістю отримання позивачем відповідного доходу, а також доведення того, що такий дохід був би реально отриманий за звичайних умов господарської діяльності.
Прокурор вважає, що позивач намагається шляхом апеляційного перегляду змінити предмет позову (не на відшкодування вартості безпідставно набутого майна) та підстави позову (на факт набуття/збереження майна однією особою за рахунок іншої без достатньої правової підстави). Зазначене суперечить вимогам процесуального законодавства , зокрема, частині 4 статті 46 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, на думку прокурора , господарський суд першої інстанції правильно розглянув заявлений позивачем раніше предмет позову про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у загальному розмірі 1 106 974 635, 00 грн за період з 08.11.2014 по 31.12.2015.
Таким чином, прокурор вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові через недоведеність позивачем розміру збитків як обов`язкової складової для відшкодування майнової шкоди.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 оголошено перерву у розгляді справи № 905/169/25 (905/125/20) до 27.05.2026 о 15:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.
27.05.2026 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про призначення та проведення по справі комплексної судової економічної та товарознавчої експертизи, в якому він просить призначити у справі № 905/169/25 (905/125/20) комплексну судову економічно-товарознавчу експертизу. На вирішення експерта поставити наступі питання: 1) На підставі наданих на дослідження документів, визначити документально підтверджений обсяг видобутого вугілля за період з 01.01.2016 по 01.11.2017 в межах ділянки шахтного поля Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська», пласти m24, l3, k5 + k5в. 2) З урахуванням результатів дослідження за першим питанням, враховуючи надані на дослідження відомості, встановити вартість видобутого вугілля у період з 01.01.2016 по 01.11.2017 в межах ділянки шахтного поля Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська», пласти m24, l3, k5 + k5в з урахуванням ціни на вугільну продукцію в динаміці формування вартості вугільної продукції виходячи з економічних показників та граничної ціни на вугільну продукцію у період з січня 2016 по листопад 2017 3) Визначити розмір витрат, які мало відшкодувати Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за надані послуги за договором №569/12 від 30.12.2003 за період з 01.01.2016 по 01.11.2017 з урахуванням приписів п.2.3.1 договору №569/12 на здійснення послуг виробничого характеру та додаткових угод до нього. 4) У випадку неможливості надання відповіді на питання 3, визначити розмір: витрат з видобутку вугілля Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за період з 01.01.2016 по 01.11.2017, в тому числі, виходячи з обсягу нарахування по заробітній платі, споживання електричної енергії, водопостачання та теплопостачання, водовідведення; середньомісячних витрат за період з 01.01.2016 по 01.11.2017, які мало відшкодувати Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за надані послуги за договором №569/12 від 30.12.2003р.; середньомісячних витрат за період з 01.01.2016 по 01.11.2017, які мало відшкодувати Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» з видобутку вугілля. 5) Визначити економічні показники, які повинні враховуватись при встановленні розміру безпідставно набутого майна для відшкодовування його вартості. 6) З урахуванням результатів дослідження за питаннями 1-5, встановити документально підтверджену вартість безпідставно набутого майна Державним підприємством "Вугільна компанія «Краснолиманська» за період з 01.01.2016 по 01.11.2017 в результаті користування надрами, які надані Товариству з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в користування на підставі спеціального дозволу № 3316 від 19.13.2003 та акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 року за №2724. 4. Проведення судової економічної експертизи по справі № 905/169/25 (905/125/20) доручити Запорізькому відділенню Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України 5. Витрати по проведенню комплексної судової економічно-товарознавчої експертизи по справі № 905/169/25 (905/125/20), позивач готовий оплатити в строки і згідно встановлених тарифів.
Судова колегія, розглянувши в судовому засіданні 27.05.2026 клопотання апелянта про призначення у справі комплексної судової економічної та товарознавчої експертизи, зазначає наступне.
Відповідно до частин 1-3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла того об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Спеціальні знання це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.
Так, апелянт, обґрунтовуючи необхідність призначення у справі експертизи посилається на те, що він не змінював предмет позову, а лише збільшив розмір майнових вимог та період нарахування, збільшення періоду стягнення не є новою позовною вимогою та не свідчить про зміну предмета позову. Апелянт вважає, що для встановлення обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання, оскільки обставини щодо розміру вартості видобутого вугілля, документального підтвердження відповідних розрахунків та визначення суми підлягають встановленню саме шляхом експертного дослідження.
Отже, призначення експертизи обумовлено саме у зв`язку із тим, що позивачем заявлено до стягнення новий розмір заборгованості за період 08.11.2014 - 01.11.2017.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.04.2020 у справі № 905/125/20 було задоволено клопотання Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про призначення судової економічної експертизи по справі №905/125/20; призначено у справі № 905/125/20 судову економічну експертизу, проведення якої доручити Державному підприємству «Інформаційні судові системи» в особі Відокремленого структурного підрозділу «Центр судової експертизи та експертних досліджень» (вул. Плещеєва,10 м. Київ, 03045, ЄДРПОУ 34614202); на вирішення експертизи поставлено такі питання: 1) визначити за первісними документами обсяг видобутого вугілля за період з 08.11.2014 р. по 31.12.2015 р. в межах ділянки шахтного поля Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська», пласти m24, l3, k5 + k5в.; 2) встановити вартість видобутого вугілля у період з 08.11.2014 по 31.12.2015 в межах ділянки шахтного поля Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська», пласти m24, l3, k5 + k5в з урахуванням ціни на вугільну продукцію в динаміці формування вартості вугільної продукції виходячи з економічних показників та граничної ціни на вугільну продукцію у період з листопада 2014 по грудень 2015р.; 3) визначити розмір витрат, які мало відшкодувати Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за надані послуги за договором № 569/12 від 30.12.2003 р. за період з 08.11.2014 р. по 31.12.2015 р . з урахуванням приписів п. 2.3.1 договору № 569/12 на здійснення послуг виробничого характеру та додаткових угод до нього; 4) у випадку неможливості надання відповіді на питання 3, визначити розмір: витрат з видобутку вугілля відповідачем за період з 08.11.2014 р. по 31.12.2015 р., в тому числі, виходячи з обсягу нарахування по заробітній платі, споживання електричної енергії, водопостачання та теплопостачання, водовідведення; середньомісячних витрат за період з 08.11.2014 р. по 31.12.2015 р., які мало відшкодувати Товариство з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” на користь Державного підприємства “Вугільна компанія “Краснолиманська” за надані послуги за договором № 569/12 від 30.12.2003 р.; середньомісячних витрат за період з 08.11.2014 р. по 31.12.2015 р., які мало відшкодувати Товариство з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” на користь Державного підприємства “Вугільна компанія “Краснолиманська” з видобутку вугілля; визначити економічні показники, які повинні враховуватись при встановленні розміру завданих збитків від самовільного видобутку вугільної продукції; визначити відсоток рентабельності вугільної продукції за 2019 р.; визначити загальний розмір збитків від самовільного користування відповідачем за період з 08.11.2014 р. по 31.12.2015 р. надрами, які надані позивачеві в користування на підставі спеціального дозволу № 3316 від 19.13.2003 року та акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 року за № 2724.
18.05.2021 на адресу господарського суду Донецької області від Державного підприємства “Інформаційні судові системи” в особі Відокремленого структурного підрозділу “Центр судової експертизи та експертних досліджень” надійшов лист № 80/21 від 12.05.2021 з повідомленням про надсилання висновку експерта № 006-МОА/20 від 12.05.2021 та повернення матеріалів справи № 905/125/20.
Судова колегія розглянувши надане клопотання зазначає, що воно не містить обґрунтувань щодо необхідності призначення у справі комплексної експертизи в частині питань, відповіді на які вже містяться у висновку експерта № 006-МОА/20 від 12.05.2021.
Окрім того, новий період, який зазначено позивачем, 08.11.2014 – 01.11.2017 охоплює правовідносини до звернення позивачем з позовом у цій справі, відтак, позивач не був позбавлений права та можливості одразу розрахувати розмір заборгованості у вказаний період і надати докази на підтвердження позовних вимог.
Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об`єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих установах, у тому числі працівники інших установ, органів виконавчої влади тощо. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або має непевний, неконкретний характер.
Так, наданий у справі висновок експерта 006-МОА/20 від 12.05.2021 є повним, містить відповіді на всі поставлені судом питання та не визнаний судом таким, що є неясним або суперечливим.
Заявлене апелянтом клопотання фактично спрямоване на повторне дослідження тих самих обставин справи, що вже були предметом експертного дослідження, що суперечить правовій природі експертизи.
Заявником не наведено конкретних обставин, які свідчили б про неповноту або неясність висновку експерта, а лише висловлено незгоду з його результатами, що не може слугувати підставою для призначення експертизи.
Судова колегія вважає, що призначення експертизи за відсутності передбачених законом підстав призведе до безпідставного затягування розгляду справи, що суперечить засадам розумності строків судового розгляду та ефективності судового захисту.
Також судова колегія вважає належним зауважити, що експертиза не може використовуватись як засіб заміни обов`язку сторони доводити обставини, на які вона посилається, та не є інструментом для пошуку доказів на підтвердження правової позиції сторони.
З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що клопотання апелянта про призначення комплексної експертизи є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
У судовому засіданні 27.05.2026 представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Представники прокуратури та представник третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.
Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 27.04.2026 не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку процесуальних документів до Електронного кабінету; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Відповідно до частини п`ятої статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивачів, відповідачів та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
19.12.2003 Товариству з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” Державною службою геології та надр України надано спеціальний дозвіл на користування надрами № 3316 від 19 грудня 2003, зі змінами внесеними у відповідності до наказу Держгеокадастру України №174 від 28 квітня 2012 року та № 440 від 30 серпня 2013 року, згідно якого визначено:
- вид користування надрами: видобування;
- мета користування надрами: продовження видобування кам`яного вугілля та супутніх корисних копалин;
- назва родовища: технічні межі шахтного поля ТОВ “Краснолиманське” на полі діючої шахти “Краснолиманська”, пласти m42, Із, k5+ k5B;
- визначено географічні координати;
- місцезнаходження: Донецька область, Красноармійський район;
- площа: 19,09 кв. км.;
- вид корисної копалини: кам`яне вугілля; супутні германій, газ (метан) вугільних родовищ;
- загальний обсяг запасів на час надання дозволу: вугілля (тис.т): балансові кат.В+С1-43336 (В-29216, С1-14120); позабалансові кат.С1-811 (у тому числі за потужністю С1-262, за ГТУ- С1-549); у тому числі коксівне балансові кат.В+С1-33238; германій балансові кат.С2 -77,0; газ- С1-385 млн.куб.м., С2-53 млн.куб.м.;
- джерело фінансування робіт, які планує виконати надрокористувач: недержавні кошти;
- особливі умови: виконання рекомендацій ДКЗ України, протокол 04.04.2013 р. № 2883; виконання умов Мінприроди України, Держуправління охорони навколишнього природного середовища, Держгірпромнагляду, Мінпаливенерго, своєчасна і у повному обсязі сплата обов`язкових платежів до Державного бюджету, щорічна звітність перед Держгеонадрами України про стан запасів корисних копалин за формою 5-гр, 6-гр тощо;
- строк дії дозволу 19 років, до 19.12.2032 р.;
- угода про умови користування ділянкою надр: від 13.11.2013р. №3316.
24.12.2013 Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки позивачу видано Акт про надання гірничого відводу (внесено до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24 грудня 2013 за №2724) з метою розробки родовища кам`яного вугілля в технічних межах шахтного поля ТОВ “Краснолиманське” на полі діючої шахти “Краснолиманська”, пласти m42, Із, k5+ k5B у Красноармійському районі Донецької області площею 2883,0 га до 19.12.2032.
30.12.2003 між ТОВ “Краснолиманське” та ДП “Вугільна компанія “Краснолиманська” укладено договір № 569/12 про надання послуг виробничого характеру, відповідно до пункту 1.1 якого відповідач зобов`язався надавати позивачу послуги, необхідні для здійснення останнім усіх процесів виробництва, починаючи від виконання операцій технологічного комплексу поверхні, до розкриття і підготовки запасів вугілля, їх видобування в межах її гірничого відводу, збагачення і охорони праці, правил техніки безпеки, правил технічної експлуатації, промсанітарії та екології, виконання складських операції, надання послуг соціального характеру.
Згідно з підпунктом 2.1.2 пункту 2.1 договору позивач приймає на себе зобов`язання організовувати роботи у відповідності з розробленими і погодженими сторонами графіками, по виконанню інтенсивного розкриття, підготовки та відпрацюванню запасів в межах власного гірничого відводу.
Відповідач, в свою чергу, зобов`язався надавати послуги необхідні для здійснення усіх процесів виробництва, зокрема, розкриття та підготування запасів вугілля та їх видобування в межах гірничого відводу, збагачення та реалізації, а також виконувати спільно встановлені сторонами плани і графіки ведення робіт з підготовки і відпрацюванню запасів.
Відповідно до підпункту 2.1.5 пункту 2.1 договору, в редакції додаткової угоди від 27.06.2013 № 8 до договору № 569/12 від 30.12.2003, сторонами визначено обов`язок відповідача щодо складання та надання позивачу відповідних актів виконаних робіт, та обов`язок позивача щодо погодження та підписання наданих актів виконаних робіт, а саме: Підписувати акт наданих послуг, який свідчить про обсяги та вартість виконаних стороною № 2 (відповідач) робіт. Зазначений акт готується стороною № 2 і передається на підпис стороні № 1 (позивач) в 2-х місячний термін з періоду виконання послуг. Сторона №1 зобов`язується протягом трьох робочих днів з моменту отримання акту його підписати і повернути стороні № 2. У разі наявності у сторони №1 достатніх підстав для відмови підписати акт виконаних робіт вона в цей же термін повертає стороні № 2 неоформлений акт з додатком письмових заперечень по суті акту.
Згідно з пунктом 3.1 договору продукція позивача видається на поверхню відповідачем. Порядок обліку видобутку, видачі його на поверхню узгоджуються додатковим договором (пункт 3.2 договору).
Вартість наданих послуг відповідно до пункту 4.1 договору, в редакції додаткової угоди № 7 до договору № 569/12 від 30.12.2003 визначається на підставі актів виконаних робіт, наданих відповідачем позивачу відповідно до фактично виконаних обсягів і на підставі висновку про прийнятність і правильності застосування Методики визначення фактичних загальношахтних витрат по ДП “ВК “Краснолиманська”, що підлягають відшкодуванню ТОВ “Краснолиманське” згідно договору № 569/12 від 30.12.2003, затвердженого Інститутом економіки промисловості НАН України 17.01.2006 з уточненнями, що до загальношахтних витрат включаються всі витрати по електроенергії, за винятком ЦЗФ Краснолиманська і об`єктів соціальної сфери, які не перебувають на території промислового майданчика, і загальношахтні витрати будуть розподілятися пропорційно видобутку рядового вугілля, відповідно до певної формули. Для обліку фактичних простоїв ТОВ “Краснолиманське”, щомісяця до 30 числа поточного місяця, позивач надає заявку на надання послуг виробничого характеру відповідачу, згідно планових обсягів на наступний місяць з видобутку і проведення гірничих виробок. ДП ВК “Краснолиманська” за розрахунковий місяць надає позивачу до оплати акт виконаних послуг на підставі акту фактичного виконання заявлених послуг, затвердженого представниками позивача.
Пунктом 4.2 договору встановлено, що сторони здійснюють розрахунки між собою грошовими коштами, згідно наданих за актами виконаних робіт рахунків, за фактично надані послуги, у відповідності з договором не пізніше 20 днів після приймання робіт.
Строк дії договору - з моменту підписання та на весь строк дії ліцензії на використання надр ТОВ “Краснолиманське” - до 01.01.2014. 
Договір може бути продовжено сторонами за взаємною згодою на визначений або невизначений строк (п. 5.1, 5.2 договору).
Строк дії договору неодноразово продовжувався, так додатковою угодою № 11 від 20.06.2014 до договору, визначено, що строк дії договору - з моменту його підписання до 19.12.2032.
Сторони погодили, що при виникненні форс-мажорних обставин сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за даним договором, строк договору продовжується на період таких обставин тільки в тому разі, якщо ці обставини безпосередньо впливають на виконання цього договору (п. 9.1 договору).
Як убачається з матеріалів справи, за інформацією Служби безпеки України (лист № 33/2117 від 13.06.2014) 07 квітня 2014 прийнято рішення про проведення антитерористичної операції (далі - АТО) в Донецькій, Луганській і Харківській областях. При цьому, в ході проведення АТО уповноваженими правоохоронними органами виявляються та розслідуються численні кримінальні правопорушення, які мають ознаки терористичних актів, диверсій, умисних вбивств, захоплень будівель і споруд, незаконного заволодіння транспортними засобами, незаконного позбавлення волі, захоплення заручників, блокування і пошкодження об`єктів транспортної системи тощо. Зазначені правопорушення, вчинювані озброєними організованими злочинними угрупованнями та окремими фізичними особами, створили загрозу життю і здоров`ю людей, збереженню їх майна, обмежили свободу пересування територією зазначених областей.
Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014, у зв`язку із проведенням антитерористичної операції (АТО) на сході України, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України”.
З матеріалів справи убачається, що 05.09.2014 на територію ДП “ВК “Краснолиманська” та всі виробничі і побутові будівлі, що знаходилися в оренді у ТОВ “Краснолиманське”, було захоплено невідомими озброєними людьми, що призвело до: відсторонення органів управляння підприємства від контролю за виробничими процесами та управляння трудовим колективом; відсутності у уповноважених органів управління фізичної можливості перебувати на території підприємства та керувати фінансово-господарською діяльністю товариства; позбавлення органів управління підприємства можливості забезпечувати видобування, облік та реалізацію готової вугільної продукції; знищення виробничо-технологічної, геологічної документації, документації з надракористування, фінансово-бухгалтерської документацій підприємства тощо.
Наказом від 10.09.2014 №1861 “Про встановлення простою виробничих дільниць підприємства” у зв`язку з безпідставним припиненням ДП “ВК “Краснолиманська” надання послуг виробничого характеру у відповідності до умов договору № 569/12 від 30.12.2003 з 05.09 та орієнтовно до 30.09.2014 р. визначено періодом простою виробничих одиниць підприємства з видобутку вугілля № 1, № 8, № 10 та підготовчих робіт № 1, № 2 з причин, не пов`язаних з виною працівників.
Позивач звернувся до відповідача з повідомленням (лист від 27.11.2014) щодо позбавлення його можливості здійснювати господарську діяльність, у зв`язку із протиправним озброєним захопленням особами території ДП “ВК “Краснолиманська” та ТОВ “Краснолиманське”, які розташовані за однією адресою та встановлення сторонніми особами незаконного контролю над вугільною компанією та її виробничим комплексом. 
Як зазначив позивач у листі, про дані обставини ним направлено заяви про злочини та відповідне повідомлення до правоохоронних органів та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. 
Таким чином, позивач повідомив відповідача про вимушене тимчасове припинення виробничої діяльності та запропоновував додатково здійснювати двосторонній обмін інформацією щодо усунення зазначених обставин непереборної сили та можливості відновлення виробничої діяльності.
Сертифікатом № 1718 від 20.11.2014 Торгово-промислової палати України засвідчено настання обставин непереборної сили (форс-мажору) - захоплення підприємства озброєними особами, передбачених умовами договору № 569/12 від 30.12.2003; початок дії обставин форс-мажору 05.09.2014.
Позивач зазначив, що у червні 2015 йому стало відомо про призначення Міністерством енергетики та вугільної промисловості України на посаду тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ДП “ВК “Краснолиманське” Кисельова К.В. (наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 79- к/к від 04.06.2015р.), що, на думку позивача, свідчило про відновлення контролю над державним підприємством.
08.06.2015 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому повідомив керівництво підприємства про намір відновити виробничу діяльність з видобутку кам`яного вугілля в межах свого гірничого відводу та відновлення виконання умов господарських договорів, в тому числі раніше укладених з ДП “ВК “Краснолиманська”, для чого просив забезпечити директору та працівникам товариства безпечний прохід на територію підприємства.
Вказаний лист було залишено без відповіді, доступ працівникам товариства на територію підприємства відновлено не було.
23.12.2015 ТОВ “Краснолиманське” направило на адресу відповідача вимогу про забезпечення дотримання законних інтересів та відновлення порушених господарських прав ТОВ “Краснолиманське” та наполягало на створенні робочої групи із залученням представників товариства для спільного обстеження та огляду майна і гірничих виробок товариства; проведенні спільно з представниками відповідача інвентаризації основних засобів та нематеріальних активів товариства; спільно розробити план заходів по відновленню виробничої діяльності товариства з одночасним відновленням надання відповідачем послуг виробничого характеру за договором від 30.12.2003 № 569/12.
29.03.2016 Головним управлінням держпраці у Донецькій області складено акт перевірки суб`єкта господарювання № 06.4-08 за результатами перевірки дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з промислової безпеки, безпечного поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, а також ведення робіт, пов`язаних з геологічним вивченням надр, їх використанням та охороною, використанням і переробкою мінеральної сировини в частині дотримання вимог гірничого законодавства ДП “ВК “Краснолиманська”, за місцем розташування гірничого відводу ТОВ “Краснолиманське” з метою визначення обсягу гірничої маси (із зазначенням конкретної частки вугілля в цій масі), що була фактично видобута держпідприємством у періоду часу з 05.09.2014 р. до дати перевірки в межах шахтного поля ТОВ “Краснолиманське”.
Під час перевірки вивчено маркшейдерську, геологічну та іншу документацію ДП “ВК “Краснолиманська” та ТОВ “Краснолиманське”, на підставі якої з вересня 2014 по березень 2016 року вівся маркшейдерський облік видобутку вугілля на вищезазначених підприємствах. Перевіркою встановлено, що у зазначений період маркшейдерські виміри у шахті та розрахунки обсягів виконаних робіт та видобутку вугілля в межах ділянки надр, яка надана у користування ТОВ “Краснолиманське”, здійснювався відповідними службами ДП “ВК “Краснолиманська”. 
Згідно вказаного акту встановлено обсяг видобутку за період з 01.09.2014 по 01.03.2016 в межах ділянки надр, яка надана у користування ТОВ “Краснолиманське” рядового вугілля 2213372 тон, по чистим вугільним пачкам 1506541 т. Під час перевірки виявлено, що починаючи з вересня 2014 по 28 березня 2016 ДП “ВК “Краснолиманська” несанкціоновано веде гірничі роботи по пластам l3, м42 та к5 за межами ділянки надр, яка надана у користування ДП “ВК “Краснолиманська”, згідно спеціального дозволу на користування надрами № 4403 від 28.09.2007р., в межах ділянки надр яка надана у користування ТОВ “Краснолиманське” згідно спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003, що є грубим порушення вимог ст.ст. 19, 24 Гірничого Закону України.
У зв`язку з виявленими порушеннями відповідачу було запропоновано зупинити роботи по пластам l3, м42 в межах ділянки надр, яка надана у користування ТОВ “Краснолиманське” спеціального дозволу на користування надрами № 3316 від 19.12.2003.
23.10.2017 позивач звернувся з листом до відповідача в особі виконуючого обов`язки генерального директора Райчева О.Г. з вимогами про забезпечення працівникам ТОВ “Краснолиманське” доступу до їх робочих місць в офісних та виробничих приміщеннях за місцезнаходженням товариства на території ДП “ВК “Краснолиманська”; вжиття заходів щодо повернення у володіння ТОВ “Краснолиманське” належного йому майна, яке наразі знаходиться на території ДП “ВК “Краснолиманська”, в тому числі у гірничих виробках; припинення діяльності в межах гірничого відводу, визначеного спеціальним дозволом на користування надрами № 3316 від 19.12.2003.
На вказане звернення ТОВ “Краснолиманське” отримало лист відповідача з пропозицією щодо створення спеціальної комісії.
01.11.2017 за результатами роботи спеціальної комісії, була проведена спільна нарада представників ДП “ВК “Краснолиманська” та ТОВ “Краснолиманська” за підсумками якої прийнято протокольне рішення та вирішено наступне :
1. Внаслідок протиправних дій, з 01.10.2014 без будь-яких правових підстав у примусовому порядку було припинено функціонування ТОВ “Краснолиманське”, яке має зареєстроване місцезнаходження за адресою: 85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, ДП “ВК “Краснолиманська”. Зазначені протиправні дії були кваліфіковані органами прокуратури за ч. 3 ст. 289, ст. 356, ч. 5 ст. 191, ст. 341, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 147, ч. 1 ст. 172, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 240, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 357, ч.ч. 3, 4 ст. 358 Кримінального Кодексу України та наразі розслідуються в межах кримінального провадження № 12014050000000546, матеріали виділеного кримінального провадження № 42016050000000202 - передано до суду. При цьому з 01.10.2014 р. і дотепер ТОВ “Краснолиманське” позбавлено доступу до документів, офісної техніки, обладнання, а також запасів вугілля, що знаходяться в гірничих виробках в межах гірничого відводу ТОВ Краснолиманське.
2. З жовтня 2014 силами ДП “ВК “Краснолиманська” без достатніх правових підстав велись гірничі роботи з видобутку вугілля та проведення гірничих виробок у межах ділянки надр, яка надана у користування ТОВ “Краснолиманське” згідно спеціального дозволу на користування надрами №3316 від 19.12.2003р. та Акту про надання гірничого відводу №2724 від 24.12.2013р. З дати проведення цієї наради ДП “ВК “Краснолиманська” припиняє будь-які роботи у межах ділянки надр, яка надана у користування ТОВ Краснолиманське.
3. З жовтня 2014 року у господарській діяльності ДП “ВК “Краснолиманська” без достатніх правових підстав використовувалося обладнання, яке належить ТОВ “Краснолиманське”. З дати проведення цієї наради ДП “ВК “Краснолиманська” припиняє будь-яке використання обладнання, яке належить ТОВ “Краснолиманське”.
4. З дати проведення цієї наради всі підрозділи ДП “ВК “Краснолиманська” забезпечують працівникам ТОВ “Краснолиманське” безперешкодний доступ до їх робочих місць в офісних та виробничих приміщеннях на території ДП “ВК “Краснолиманська”, а також до запасів вугілля, що знаходяться в гірничих виробках в межах гірничого відводу ТОВ “Краснолиманське”.
Крім того, за результатами спільного огляду гірничих виробок в межах гірничого відводу ТОВ “Краснолиманське” встановлено що 01.10.2014 по 01.11.2017 відбулось зменшення балансових запасів вугілля в межах гірничого відводу ТОВ “Краснолиманське” за періодами: з 01.10.2014 по 31.12.2014 130 тис.тон, за 2015 1228 тис.тон, за 2016 1139 тис.тон, з початку 2017 до 01.10.2017 447 тон., разом: 2944 тис.тон.
Наказом від 01.11.2017 №1 “Про часткове поновлення господарської діяльності підприємства” з 01.11.2017 частково поновлено господарську діяльність ТОВ “Краснолиманське”, утворено робочі комісії з відновлення первинної виробничої і бухгалтерської документації та проведення інвентаризації основних засобів, оборотних і необоротних активів, малоцінного майна та встановлення фактичної лінії виїмкових та підготовчих забоїв у межах гірничого відводу товариства.
Згідно протоколу технічної наради від 09.01.2018 по розгляду руху балансових запасів вугілля на площі гірничого відводу ТОВ “Краснолиманске” в період 2014-2017 (узгоджено директором ТОВ “Краснолиманське” та затверджено в.о. генерального директора ДП “ВК “Краснолиманська”) встановлено, що зменшення балансових запасів вугілля за період з 01.10.2014 по 31.12.2014, відбулось в результаті ведення ДП ВК «Краснолиманська» гірничих робіт з видобування вугілля и проведенню гірничих виробок в межах гірничого відводу, наданого в користування ТОВ Краснолиманське згідно зі спеціальним дозволом на користування надрами № 3316 від 19.12.2003.
Згідно сертифікату Донецької Торгово-промислової палати № 8206 від 13.08.2018, закінчено форс-мажорні обставини ТОВ Краснолиманське за договором № 569/12 від 30.12.2003 з 31.10.2017.
Позивач посилається на те, що в процесі спільного огляду гірничих виробок в технічних межах шахтного поля Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на полі діючої шахти «Краснолиманська», пласти m24, l3, k5 + k5в, встановлено факт несанкціонованого добування вугілля Державним підприємством Вугільна компанія Краснолиманська, а саме: що в період з 01.10.2014 по 01.11.2017 відбувалось зменшення балансових запасів вугілля в межах гірничого відводу Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», що завдало позивачу збитків.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Донецької області, в якому він просив стягнути з відповідача збитки (упущеної вигоди) від самовільного користування надрами, які були надані в користування позивачу на підставі спеціального дозволу на користування надрами № 3316 від 19.12.2003 та акту про надання гірничого відводу, внесеного до реєстру Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки 24.12.2013 № 2724.
25.02.2020 до Господарського суду Донецької області від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог №30/5 від 24.02.2020, згідно якої позивачем на підставі статті 46 Господарського процесуального кодексу України заявлено про стягнення з відповідача збитків на суму 1259958977,20грн.
15.04.2021 Господарського суду Донецької області від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої заявлено про стягнення з відповідача збитків в сумі 5658812000,00 грн.
22.09.2021 до Господарського суду Донецької області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, за змістом якої позивачем заявлено до стягнення з відповідача збитки у вигляді неотриманого прибутку в сумі 1106974635,00 грн.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.12.2021 у справі № 905/125/20 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про відшкодування збитків (упущеної вигоди) в сумі 1106974635,00 грн відмовлено повністю.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 рішення Господарського суду Донецької області від 15.12.2021 у справі №905/125/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» збитки в сумі 1106974635, 00грн.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2023 постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 та рішення Господарського суду Донецької області від 07.09.2022 у справі № 905/125/20 скасовано, справу № 905/125/20 передано на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.
Суд касаційної інстанції скасовуючи попередні судові акти та передаючи справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції зазначив на те, що під час нового розгляду суду необхідно звернути увагу на наступні обставини: чинність у спірному періоді спеціального дозволу на користування надрами, наданого позивачу (тобто чи зупинялася дія цього дозволу), а також правомірність передання позивачем на користь відповідача свого права користування родовищем кам`яного вугілля шляхом укладення договору № 569/12 від 30.12.2003; встановлення того факту, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримання доходів (упущеної вигоди); правова природа збитків, заявлених до стягнення, за підставою їх виникнення (з правочину чи деліктні правовідносини), а також наявність всіх елементів цивільного (господарського) правопорушення.
27.01.2026 господарським судом Донецької області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Заслухавши доповідь головуючого у справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Господарського процесуального кодексу України, у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.
Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.
За змістом частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Судова колегія, враховуючи вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.02.2023 та висновки Східного апеляційного господарського суду, викладені у постанові від 12.08.2024 у справі № 905/125/20, що набрала законної сили і не скасована, переглядає заявлений позивачем раніше предмет позову про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у загальному розмірі 1.106.974.635,00 грн (за період з 08.11.2014 по 31.12.2015).
Відповідно до частини 1 статті 3 Кодексу України про надра, гірничі відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України “Про охорону навколишнього природного середовища”, цим Кодексом та іншими актами законодавства України, що видаються відповідно до них.
Відповідно до змісту статей 13, 14 Кодексу України про надра - користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Користувачами надр на умовах угод про розподіл продукції можуть бути громадяни України, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи України або інших держав, об`єднання юридичних осіб, створені в Україні чи за межами України (інвестори), що відповідають вимогам законодавства України. Об`єднання юридичних осіб, що не є юридичною особою, може бути користувачем надр відповідно до угоди про розподіл продукції за умови, що учасники такого об`єднання несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями, передбаченими угодою про розподіл продукції. Надра надаються у користування для, зокрема, видобування корисних копалин.
Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше, а в разі укладення угоди про розподіл продукції - з дня, зазначеного в такій угоді (частина 4 статті 15 Кодексу України про надра).
Гірничим відводом згідно із статтею 17 Кодексу України про надра є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється.
Надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу (стаття 19 Кодексу України про надра).
Відповідно до статті 24 Кодексу України про надра користувачі надр мають право: 1) здійснювати на наданій їм ділянці надр геологічне вивчення, комплексну розробку родовищ корисних копалин та інші роботи згідно з умовами спеціального дозволу або угоди про розподіл продукції; 2) розпоряджатися видобутими корисними копалинами, якщо інше не передбачено законодавством або умовами спеціального дозволу; 3) здійснювати на умовах спеціального дозволу консервацію наданого в користування родовища корисних копалин або його частини; 4) на першочергове продовження строку тимчасового користування надрами; 5) користуватися додатковими правами, передбаченими угодою про розподіл продукції. Одночасно, користувачі надр зобов`язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції. Права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а в разі надання права користування надрами на умовах угод про розподіл продукції - з моменту набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено цією угодою.
Користувач надр (інвестор), який отримав спеціальний дозвіл на користування надрами та гірничий відвід або уклав угоду про розподіл продукції, має виключне право здійснювати в його межах користування надрами відповідно до цього спеціального дозволу та угоди про розподіл продукції. Будь-яка діяльність, пов`язана з користуванням надрами в межах гірничого відводу, може здійснюватися тільки за згодою користувача надр (інвестора), якому він наданий. Така згода або відмова в її наданні має бути надана протягом двадцяти календарних днів після отримання відповідного письмового запиту. У разі ненадання жодної відповіді протягом зазначеного часу така згода вважається наданою.
Вище вказано, що 30.12.2003 між позивачем та відповідачем укладено договір № 569/12, відповідно до якого відповідач надає послуги позивачу, необхідні для реалізації всіх процесів виробництва, в тому числі послуги з видобутку вугілля.
За змістом статті 16 Кодексу України про надра (у редакції чинній в спірний період), власник спеціального дозволу на користування надрами не може дарувати, продавати або в інший спосіб відчужувати права, надані йому спеціальним дозволом на користування надрами, іншій юридичній чи фізичній особі, в тому числі передавати їх до статутних капіталів створюваних за його участю суб`єктів господарювання, а також вноситись як вклад у спільну діяльність.
Системний аналіз законодавства дозволяє дійти до висновку про те, що дозвіл на спеціальне користування надрами є індивідуалізованим як елемент дозвільної системи у сфері господарської діяльності (документ дозвільного характеру). Майнове право, засноване на дозвільному користуванні, не може бути передане третім особам.
Однак, в даному випадку, позивачем не передавалося будь-яке майнове право, яке було надано спеціальним дозволом, оскільки відповідач за договором взяв на себе зобов`язання на платній основі надавати позивачу послуги виробничого характеру, які необхідні для здійснення ним всіх процесів виробництва. 
Тобто, право власності на видобуті корисні копалини відповідачу відчужене не було, про що свідчать умови договору.
Крім того, в законодавстві, що регулює порядок отримання спеціальних дозволів відсутня імперативна норма, яка прямо забороняє передоручати та/або залучати третіх осіб для виконання робіт, спрямованих на реалізацію набутих прав щодо видобутку корисних копалин. 
Укладений між сторонами договір № 569/12 на надання послуг виробничого характеру від 30.12.2003 не був розірваний та є дійсним, у встановленому порядку недійсним судом не визнавався, тому зобов`язання сторін за цим договором є чинними. 
Відповідна обставина встановлена рішенням господарського суду Донецької області від 23.10.2019 у справі № 905/1025/18, які згідно п. 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційну силу.
Як зазначив позивач, починаючи з жовтня 2014 ДП “Вугільна компанія “Краснолиманська” здійснювався видобуток вугілля з пластів пласти m42, Із, k5+ k5B, наданих позивачеві, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. 
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Колегія суддів зазначає, що ключовим питанням цього спору є належна правова кваліфікація спірних правовідносин та співвідношення заявленої позивачем моделі відшкодування збитків із доводами про кондикційну природу спору, які були наведені під час нового розгляду справи.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду правова природа спірних правовідносин визначається не лише посиланням сторони на конкретну норму права або назвою обраного способу захисту, а насамперед фактичними обставинами спору та змістом відповідних матеріальних правовідносин. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, у якій зазначено, що правові підстави позову є правовою кваліфікацією обставин, наведених позивачем, а незгода суду з наведеною сторонами правовою кваліфікацією сама по собі не є підставою для відмови у позові. 
Разом з тим принцип jura novit curia не означає, що суд вправі довільно змінювати характер заявленої вимоги, предмет доказування або фактичну основу спору. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідність розмежування правової кваліфікації спору та зміни предмета або підстав позову, зокрема під час нового розгляду справи після скасування судових рішень касаційною інстанцією. Такі висновки узгоджуються з положеннями частини четвертої статті 46 Господарського процесуального кодексу України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правова конструкція заявлених позовних вимог сформульована саме як вимога про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, що зумовлює необхідність доведення сукупності всіх елементів складу цивільного правопорушення. Така правова модель визначає предмет доказування у справі, у межах якого відповідач здійснював захист своїх прав та інтересів, надаючи заперечення щодо наявності кожного з елементів заявлених збитків, їх розміру та причинного зв`язку між діями і наслідками.
Під час нового розгляду справи позивач посилався на положення статті 1212 Цивільного кодексу України та кондикційну природу спірних правовідносин.
Вимоги про відшкодування збитків та вимоги з безпідставного набуття (збереження) майна мають спільну компенсаційну спрямованість і є самостійними правовими конструкціями, кожна з яких передбачає відмінний предмет доказування та різні юридичні підстави відповідальності. Верховний Суд у постанові Касаційного господарського суду від 27.10.2021 у справі № 910/16684/19 наголосив на необхідності відмежування договірних наслідків порушення зобов`язання від кондикційних вимог, а також зазначив, що сама по собі наявність майнових втрат не означає автоматичного застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічний підхід викладено у постанові Касаційного господарського суду від 20.10.2020 у справі № 910/13503/19.
Таким чином, доводи апелянта про неправильне визначення судом правової природи спірних правовідносин та необхідність застосування принципу jura novit curia колегія суддів відхиляє. 
Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що заявлений позивачем предмет позову сформульовано саме як вимогу про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, що визначає відповідний предмет доказування у справі. При цьому посилання позивача під час нового розгляду справи на кондикційну природу спірних правовідносин не може розцінюватися як підстава для фактичної зміни предмета та правової конструкції позову після направлення справи на новий розгляд, що прямо суперечить положенням статті 46 Господарського процесуального кодексу України та вказівкам Верховного Суду, наданим під час касаційного перегляду справи.
Судова колегія зазначає, що під час нового розгляду справи суд першої інстанції дослідив правову природу спірних правовідносин, надав оцінку договору № 569/12 від 30.12.2003, спеціальному дозволу на користування надрами, доводам сторін щодо можливості застосування статті 1212 Цивільного кодексу України, а також дослідив питання наявності та доведеності майнових втрат позивача. 
Тому доводи апеляційної скарги про невиконання судом першої інстанції вказівок Верховного Суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 632 Цивільного кодексу України, яка регулює відносини відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, що виникає з договору, передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
За змістом ст. 224 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.
Разом із тим, відповідно до частини першої статті 142 ГК України прибуток суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань
Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду.
Терміном “збитки” позначаються наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого у результаті порушення належного йому права або блага. Протиправною поведінкою (дією або бездіяльністю) є будь-яка поведінка, яка суперечить правовим нормам.
Причинний зв`язок - це відповідний об`єктивно існуючий зв`язок між явищами, при якому одне явище, яке передує, при відповідних умовах породжує, викликає інше явище - наступне. Відповідальність за заподіяні протиправною поведінкою збитки виникає при наявності вини особи, що заподіяла збитки.
Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, за змістом частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.
Покладення на особу обов`язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди. У такому разі пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
Вимоги про відшкодування упущеної вигоди не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та базуватися на прогнозах, а повинні мати чітке документальне обґрунтування. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення.
Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц.
Частиною четвертою статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Так, як зазначає позивач, внаслідок ведення відповідачем незаконного видобутку, відбулось зменшення балансових запасів вугілля в межах гірничого відводу ТОВ “Краснолиманське”.
Розмір збитків визначений позивачем відповідно до висновку експерта № 006-МОА/20 за результатами проведення судової економічної експертизи від 12.05.2021. Згідно з цим експертним висновком загальна вартість вугілля видобутого в період з 08.11.2014 по 31.12.2015 в кількості 1892701,13 т. за цінами, що визначені довідкою ДП “Держзовнішінформ” складає 2059027335,50 грн, за цінами, що визначені у відповідних періодах в Висновку ескпертів № 17820/16-53/20019-16-46 від 04.05.2017 з використанням ціни, що визначена довідкою ДП “Держзовнішінформ” за періоди не охоплені висновком № 17820/16-53/20019/16-46 складає 2051805510,90 грн. З урахуванням результатів дослідження підтверджена сума прогнозованого показника неотриманого прибутку - економічних втрат Товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське”, за період з 08.11.2014 по 31.12.2015 складає 1106974635, 00грн.
За умовами укладеного між сторонами договору № 569/12, ТОВ “Краснолиманське” повинно здійснити оплату всіх видів послуг, які надає відповідач.
Господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір упущеної вигоди (неодержаних доходів) позивачем не може бути розрахований відповідно до висновку експерта, оскільки експерти зазначили, що, в зв?язку з відсутністю первинних документів щодо виконання Державним підприємством “Вугільна компанія “Краснолиманська” зобов?язань та надання послуг за договором № 569/12 від 30.12.2003 за період з 08.11.2014 по 31.12.2015, встановити документально підтверджений розмір витрат, які відшкодувати мало Товариство з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” на користь Державного підприємства “Вугільна компанія “Краснолиманська” за надані послуги за договором № 569/12 від 30.12.2003 за період 3 08.11.2014 по 31.12.2015, неможливо. 
Крім того, через недостатність вихідних даних неможливо визначити розмір витрат на видобуток вугілля відповідачем за період з 08.11.2014 по 31.12.2015, у тому числі витрат на оплату праці, споживання електричної енергії, водопостачання, теплопостачання та водовідведення, а також розмір середньомісячних витрат за цей період, які Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» мало відшкодувати Державному підприємству «Вугільна компанія «Краснолиманська» за послуги, надані за договором № 569/12 від 30.12.2003, і середньомісячних витрат, пов`язаних із видобутком вугілля.
Щодо висновку експертів № 4459-4462 за результатами проведення комплексної судової економічної та товарознавчої експертизи у справі № 905/1025/18, який позивач надав на підтвердження розміру заявлених збитків, колегія суддів зазначає, що у цьому висновку експерти визначили лише орієнтовну (розрахункову) кількість вугілля та його вартість, а не встановили такі показники з належним ступенем достовірності на підставі первинних документів.
Крім того, у висновку експертизи не було визначено розмір витрат відповідача на видобуток вугілля за період з жовтня 2014 по листопад 2017, зокрема витрат на оплату праці, споживання електричної енергії, водопостачання, теплопостачання та водовідведення, а також середньомісячний розмір таких витрат.
Відтак висновок судової економічної експертизи № 4459-4462 від 23.04.2019, на який посилається позивач, побудований переважно на розрахунках потенційної вартості видобутого вугілля та не містить належного визначення витрат, необхідних для здійснення відповідної господарської діяльності, у тому числі витрат на видобуток, транспортування, технологічне забезпечення, оплату праці, енергозабезпечення та інших виробничих витрат.
Вищенаведене дає підстави для висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б дозволяли достовірно встановити реальний майновий результат, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог. Визначення розміру майнових втрат потребує встановлення не лише можливого доходу від здійснення відповідної господарської діяльності, а й інших показників, необхідних для визначення такого результату, зокрема витрат, пов`язаних із його досягненням. Натомість наявні у справі докази не дають можливості достовірно встановити відповідні показники та здійснити обґрунтований розрахунок заявлених майнових втрат, що виключає можливість визначення їх розміру.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20 зазначив, що витратами кредитора на отримання доходів є виробничі витрати, інформаційні витрати, транспортні витрати, амортизаційні витрати тощо. Такі витрати пов`язуються з виплатою заробітної плати, сплатою податків і обов`язкових платежів, комунальних платежів, витрат на оренду, інших матеріальних і прирівняних до них витрат тощо. Тому розмір упущеної вигоди кредитора має визначатися виходячи з розміру доходу, який він міг одержати, за виключенням його витрат на отримання доходів, які він поніс би, якби не відбулося порушення права. Без урахування наведених витрат сам по собі чистий прибуток не може бути покладений в основу розрахунку збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки: по-перше, такий підхід суперечить наведеним засадам цивільного законодавства, зокрема принципам справедливості, розумності; по-друге: зумовить заявлення кредитором вимог до боржника про відшкодування збитків, що виходять за межі тих, які необхідні, а отже, матиме наслідком надкомпенсацію майнових втрат кредитора (позивача), його необґрунтоване збагачення та стягнення з боржника (відповідача) зайвих сум.
Розрахунок суми упущеної вигоди здійснений позивачем без врахування вищезазначеної правової позиції Верховного Суду, та відповідно є необґрунтованим, оскільки сума упущеної вигоди, яку просять стягнути позивач не враховує суму його витрат за договором, які б він міг понести, якби не відбулось порушення його прав.
Крім того, як свідчать матеріали справи та сторонами не оспорюється, дія спеціального дозволу № 3316 зупинялася на підставі наказу від 19 травня 2015 року № 122 та була поновлена наказом від 25 грудня 2015 року № 446. В подальшому дія спеціального дозволу №3316 в межах періоду, за який заявлено збитки не зупинялася.
Відповідно до умов Порядку про надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 (яка була чинною в період зупинення спеціального дозволу) після зупинення дії дозволу надрокористувач зобов`язаний зупинити проведення на наданій йому в користування ділянці надр робіт, передбачених дозволом. Зупинення дії дозволу не звільняє надрокористувача від обов`язку проводити на ділянці надр роботи, пов`язані із запобіганням виникненню аварійної ситуації або усуненням її наслідків. Зупинення дії дозволу не є підставою для переривання строку його дії.
Отже, в період з 19.05.2015 по 25.12.2015 позивач не міг здійснювати видобування корисних копалин, та відповідно отримувати прибуток, пов`язаний із реалізацією прав, наданих дозволом, що також не враховано в розрахунку збитків позивачем.
За таких обставин, розмір збитків, як обов`язкова складова, не є підтвердженим належними та допустимими доказами.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджено захоплення територій невідомими озброєними особами, де знаходяться виробничі потужності сторін на території ДП “ВК “Краснолиманська” з усіма виробничими і побутовими будівлями, що знаходилися в оренді у ТОВ “Краснолиманське”. 
Позивачем, зокрема, долучено сертифікат Торгово-промислової палати України від 20.11.2014 № 1718, яким засвідчено настання з 05.09.2014 обставин непереборної сили (форс-мажору) та сертифікат № 8206 від 13.08.2018, в якому зазначено про те, що період дії вищезгаданих форс-мажорних обставин з 01.10.2014 року до 31.10.2017 року. Форс-мажорні обставини унеможливили виконання умов договору про надання послуг виробничого характеру № 569/12 від 30.12.2003.
Отже, неможливість отримання прибутку позивачем, в даному випадку, не грунтується виключно на підставі протиправних дій відповідача, а, в першу чергу, є наслідком захоплення територій невстановленими озброєними людьми та встановлення сторонніми особами незаконного контролю над вугільнодобувними роботами.
Системний аналіз положень частини першої статті 42, частини першої статті 44 ГК України дає підстави для висновку, що будь-яка підприємницька діяльність суб`єктів господарювання здійснюється на підставі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Відтак, суб`єкти господарювання повинні враховувати наявність таких ризиків та усвідомлювати наслідки вчинюваних ними дій. Наслідки господарської діяльності є результатом власних комерційних прорахунків суб`єкта господарювання. 
На момент дії форс-мажорних обставин позивач був позбавлений можливості здійснювати свою господарську діяльність, в наказному порядку діяльність підприємства була призупинена, з обставин, які не залежали від волі сторін. Крім того, оскільки виробничі потужності сторін розташовані за однією адресою, то вказані обставини мають вплив і на відповідача в процесі виконання договірних зобов`язань, оскільки сторонніми особами було встановлено незаконний контроль над вугільнодобувними роботами, що підтверджується наявними матеріалами справи. Встановити чітку дату, коли було відновлено контроль над вугільнодобувними роботами з наявних матеріалів не вдається за можливе.
Відтак, позивачем не було доведено того, що саме протиправні дії відповідача стали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував, а також, зокрема, причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та збитками, а також розмір збитків (неотриманих доходів).
Відповідно до статті 13 Конституції України, статті 324 Цивільного кодексу України та статті 4 Кодексу України про надра надра є об`єктом права власності Українського народу та надаються лише у користування. 
Водночас власник спеціального дозволу на користування надрами має самостійний охоронюваний законом інтерес у користуванні відповідною ділянкою надр та розпорядженні правомірно видобутими корисними копалинами. 
Доводи апелянта про те, що в процесі спільного огляду гірничих виробок у технічних межах шахтного поля ТОВ «Краснолиманське» було встановлено факт несанкціонованого добування відповідачем вугілля, а також зафіксовано зменшення балансових запасів вугілля у межах гірничого відводу позивача на 2 944 000 тон, колегія суддів відхиляє як такі, що самі по собі не доводять наявності підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що навіть за умови підтвердження факту здійснення відповідачем видобутку вугілля у межах гірничого відводу позивача, такі обставини не звільняють позивача від обов`язку доведення усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такого способу захисту як стягнення збитків, зокрема факту реального понесення збитків, їх розміру, причинного зв`язку між діями відповідача та неможливістю отримання позивачем доходу, а також обґрунтованості розрахунку заявленої до стягнення суми.
При цьому спільні протоколи сторін, результати огляду гірничих виробок та інші технічні документи, на які посилається апелянт, лише фіксують певні виробничі обставини та обсяги видобутку вугілля, однак не є належними та достатніми доказами реальності отримання позивачем саме того прибутку, який заявлено як упущену вигоду. 
Самий лише факт зменшення балансових запасів корисних копалин не свідчить автоматично про виникнення у позивача права на стягнення збитків у заявленому розмірі.
Колегія суддів також враховує, що предметом заявленого позову є саме стягнення упущеної вигоди, а не встановлення факту порушення правил користування надрами чи самовільного видобутку вугілля. Відтак визначальним у даному спорі є не лише факт здійснення видобутку, а належне доведення того, що позивач реально та гарантовано отримав би відповідний дохід за звичайних умов господарської діяльності, чого матеріали справи не підтверджують.
Посилання апелянта на те, що відповідач не заперечував факт ведення видобутку вугілля та його обсяги, також не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки визнання окремих фактичних обставин не є безумовною підставою для висновку про доведеність усіх складових заявлених збитків та наявність правових підстав для їх стягнення.
Разом з цим, навіть за наявності таких обставин позивач зобов`язаний довести належними та допустимими доказами саме склад та розмір збитків, а також причинний зв`язок між діями відповідача та неможливістю отримання відповідного доходу.
Так само не приймаються аргументи апелянта щодо того, тимчасове зупинення дії спеціального дозволу позивача не припиняло права користування надрами та не породжувало у відповідача права на видобуток вугілля у межах відповідної ділянки надр, у зв`язку з наступним.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору є не встановлення факту наявності чи відсутності у відповідача права на видобуток вугілля у спірний період, а наявність правових підстав для стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди. Водночас саме позивач зобов`язаний довести, що за звичайних умов господарської діяльності він реально та гарантовано отримав би відповідний дохід, якби його право не було порушене.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у період зупинення дії спеціального дозволу позивач був позбавлений права здійснювати видобуток корисних копалин, а отже не мав правових підстав для фактичного ведення господарської діяльності з видобутку вугілля у відповідний період. Саме лише посилання апелянта на тимчасовий характер зупинення дії дозволу не доводить реальності отримання позивачем прибутку у спірний період та не підтверджує наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для стягнення упущеної вигоди.
Крім того, твердження апелянта про те, що після поновлення дії спеціального дозволу позивач у майбутньому міг би здійснювати видобуток вугілля та отримувати прибуток, мають припущений та прогнозований характер, оскільки ґрунтуються виключно на ймовірності настання таких обставин у майбутньому, що не відповідає правовій природі упущеної вигоди як способу відшкодування збитків.
Доводи апелянта про надмірний формалізм суду першої інстанції та порушення права на справедливий судовий розгляд є безпідставними, оскільки оскаржуване рішення містить належну оцінку усіх істотних доводів сторін, ухвалене за результатами повного та всебічного дослідження матеріалів справи і не свідчить про порушення принципів змагальності, рівності сторін чи доступу до правосуддя.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, належним чином дослідив і оцінив подані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни ухваленого рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, не свідчать про неправильне встановлення обставин справи чи помилкове застосування норм права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Щодо судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи колегія суддів зазначає таке.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення за наслідками її розгляду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Частиною третьою статті 4 цього Закону передбачено застосування коефіцієнта 0,8 у разі подання процесуального документа в електронній формі.
Оскільки позов у цій справі подано у 2020 році, розмір судового збору підлягає обчисленню виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого станом на 01.01.2020 у сумі 2102 грн, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 26.06.2025 у справі № 924/232/22 (924/1354/20).
З огляду на залишення апеляційної скарги без задоволення та закінчення розгляду справи судом апеляційної інстанції, відстрочений судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в дохід Державного бюджету України у розмірі 882 840,00 грн.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” на рішення господарського суду Донецької області від 27.01.2026 у справі № 905/169/25 (905/125/20) залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Донецької області від 27.01.2026 у справі № 905/169/25 (905/125/20) залишити без змін.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” (84320, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Хортицька, 87б ЄДРПОУ 32281519) в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів ГУКС Харків обл/м Хар Шевченк/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ 37874947), банк отримувача - Державна казначейська служба України, рахунок отримувача UA758999980313151206082020653, код класифікації доходів бюджету 22030101) 882 840 грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 29.05.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя Н.В. Гребенюк