ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1284/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, 
секретар судового засідання – І.С. Мисько,
за участю представників сторін:
ФК «Ю-БЕЙС» - Є.В. Зимненко
Арбітражний керуючий – І.А. Коваленко
Кредитор Корницька О.О. – В.В. Луб
Кредитор ТОВ «УАНМ» - М.В. Головін
Боржник – В.С. Багно
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС»
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 (суддя О.А. Демешин, м.Одеса, повну ухвалу складено 06.01.2026) про продовження строку процедури розпорядження майном, повноважень розпорядника майна та строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів
у справі №916/1284/25
за заявою: Фізичної особи-підприємця Корницької Олени Олександрівни
до боржника: Приватного підприємства «ІСТВІН»
про банкрутство,

В С Т А Н О В И В :
Коротка історія справи 
У березні 2025 року Фізична особа - підприємець Корницька Олена Олександрівна звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН».
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.04.2025, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025, відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» (вул. Соборна, 27 В, прим. 4/3, м. Арциз, Болградський р-н, Одеська обл., 68404, код 34849017); визнано грошові вимоги Фізичної особи-підприємця Корницької Олени Олександрівни до Приватного підприємства «ІСТВІН» в сумі 872 000,00 грн та 24 224,00 грн судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Приватного підприємства «ІСТВІН»; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Коваленко Ірину Анатоліївну; вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2025 визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агенція нерухомого майна» до боржника Приватного підприємства «ІСТВІН» в сумі 7 700 000,00 грн та 4 844,80 грн судового збору.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.11.2025 визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» до боржника Приватного підприємства «ІСТВІН» в сумі 39 065 595,37 грн, що включають: 12 616,67 грн та 39 052 978,7 грн – забезпечені вимоги і 4 844,80 грн судового збору, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» до боржника Приватного підприємства «ІСТВІН» в сумі 160 438 237,56 грн – відхилено.
11.12.2025 до місцевого господарського суду надійшло клопотання (вх. №3-1229/25 від 11.12.2025) розпорядника майна боржника арбітражної керуючої Коваленко І.А., відповідно до якого арбітражна керуюча просила поновити пропущений строк для звернення розпорядником майна з клопотанням про продовження встановленого ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у справі №916/1284/25 про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» строку дії процедури розпорядження майном та строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів; продовжити строк дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів у справі №916/1284/25 про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» до дати підсумкового судового засідання; продовжити у справі №916/1284/25 про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» строк процедури розпорядження майном на п`ять місяців до 19.05.2026.
В обґрунтування заявленого клопотання в частині продовження строку дії мораторію на задоволення забезпечених вимог кредиторів арбітражна керуюча послалась на те, що оскільки дія мораторію завершується зі спливом 170 днів з моменту введення процедури розпорядження майном, а процедура розпорядження майном у справі №916/1284/25 не завершена і судом не прийнято постанови про визнання боржника банкрутом або введено процедуру санації, автоматичне припинення мораторію призведе до можливості звернення стягнення поза межами судового контролю, що суперечить приписам статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства і загальним принципам процедури банкрутства. Крім того, беручи до уваги такі обставини, як співвідношення вартості предмета забезпечення та суми визнаних забезпечених вимог, наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та розмір зобов`язань, що визначені даним рішенням, а також відкрите на його примусове виконання виконавче провадження, триваючу процедуру розпорядження майном боржника, мету збереження цілісного майнового комплексу боржника, - продовження строку дії мораторію є необхідним заходом для забезпечення ефективного судового контролю, захисту прав інших кредиторів і досягнення завдань процедури банкрутства, передбачених преамбулою Кодексу України з процедур банкрутства.
В якості підстав для продовження строку процедури розпорядження майном у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН», арбітражна керуюча зазначила такі обставини: на час спливу законодавчо встановленого 170-денного строку процедури розпорядження майном триває розгляд заяв кредиторів, зокрема Тромпінського Віктора Юрійовича, що безпосередньо впливає на формування остаточного реєстру вимог кредиторів; оскарження забезпеченим кредитором ухвал про визнання вимог окремих кредиторів до проведення попереднього засідання; ймовірність подальшого оскарження ухвали попереднього судового засідання в апеляційному та касаційному порядку; відсутність пропозиції щодо санації з огляду на незавершення остаточного встановлення розміру та переліку вимог кредиторів. 
При цьому в подальшому, арбітражна керуюча надала заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ-КАПІТАЛ», у якій останнє заявило про намір участі у справі №916/1284/25 про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» в якості потенційного інвестора.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 продовжено строк процедури розпорядження майном Приватного підприємства «ІСТВІН» та повноважень розпорядника майна арбітражного керуючого Коваленко Ірини Анатоліївни (свідоцтво №521 від 21.03.2013) до 19.05.2026. Продовжено строк дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, в тому числі й щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів, у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» до дати підсумкового засідання суду.
Ухвала суду мотивована тим, що з метою забезпечення ефективного судового контролю, завершення формування реєстру вимог кредиторів, організації зборів кредиторів та комітету кредиторів, а також для запобігання можливості звернення стягнення поза межами справи та можливого переходу до пріоритетної судової процедури – санації, існує необхідність продовження строку розпорядження майном та дії мораторію на задоволення вимог кредиторів до дати підсумкового засідання суду, визначеного за результатами попереднього засідання у відповідності до вимог статей 47– 49 Кодексу України з процедур банкрутства.
Крім того, суд виходив з того, що наразі, процедура розпорядження майном Приватного підприємства «ІСТВІН» триває, на розгляді є нерозглянуті вимоги кредиторів, зокрема заява Тромпінського Віктора Юрійовича, остаточний реєстр вимог кредиторів не сформовано, що не дає змогу перейти до підсумкового засідання, з врахування того, що справа перебувала в апеляційній інстанції, строк процедури розпорядження майном, визначений законодавством, сплинув, а також припинена дія мораторію щодо звернення стягнення на предмет забезпечення.
Також суд погодився з позицією розпорядника майна щодо необхідності продовження строку процедури розпорядження майном Приватного підприємства «ІСТВІН» та дії мораторію, що обґрунтовує мету процедури, сприятиме збереженню цілісного майнового комплексу боржника та захисту інтересів усіх кредиторів, в тому числі й не призводить до порушень кредитора із забезпеченими вимогами, оскільки, у будь якому випадку, кошти від реалізації заставного майна спрямуватимуться виключно на задоволення вимог кредиторів, які цією заставою забезпечені.
Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
Не погодившись із ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.01.2026, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило:
-скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 у даній справі в частині продовження строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, в тому числі й щодо забезпечених вимог кредиторів, до дати підсумкового засідання суду;
-в оскарженій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання розпорядника майна Приватного підприємства «ІСТВІН» Коваленко Ірини Анатоліївни про продовження дії мораторію у справі №916/1284/25 на задоволення вимог кредиторів, в тому числі й щодо забезпечених вимог кредиторів, до дати підсумкового засідання суду.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
-станом на 10.12.2025, тобто станом на дату звернення розпорядника майна з клопотанням, дія мораторію спливла, що свідчить про порушення розпорядником майна положень абзацу 4 частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства в частині строку звернення до суду з відповідним клопотанням;
-суд першої інстанції допустив формальне застосування пункту 1-6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства та взагалі не перевірив, чи перешкоджав військовий стан звернутись розпоряднику майна до суду з відповідним клопотанням;
-за обставинами цієї справи відсутня жодна із передбачених абзацом 3 частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства підстав для продовження дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів, а саме: сам по собі лист Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ-КАПІТАЛ» про намір взяти участь у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» у якості потенційного інвестора жодним чином не відповідає ознакам того, що в цій справі план санації розробляється і має перспективи бути затвердженим судом та майно, яке є предметом забезпечення, може бути задіяне у виконанні плану санації; спірне майно (об`єкт незавершеного будівництва торгово-офісного комплексу та земельні ділянки) не утворює єдиного господарського циклу з іншим майном боржника, не використовується у діяльності та не може вважатися «невід`ємною частиною» майнового комплексу, а тому продовження мораторію є способом блокування прав забезпеченого кредитора; суд не перевірив і не встановив обставину співвідношення вартості предмета застави та розміру забезпечених ним вимог;
-суд першої інстанції протиставив інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС», як забезпеченого кредитора, та конкурсних кредиторів, надавши перевагу саме конкурсним кредиторам, знехтувавши балансом інтересів кредиторів, поставивши Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» в залежність від рішень, які будуть прийнятті зборами та комітетом кредиторів, права голосу в яких у останнього немає.
Позиція арбітражної керуючої щодо апеляційної скарги
У відзиві на апеляційну скаргу арбітражна керуюча Коваленко Ірина Анатоліївна просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу в частині продовження строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, в тому числі й щодо забезпечених вимог кредиторів, у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» до дати підсумкового засідання суду - залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, арбітражна керуюча зазначила, що:
-суд першої інстанції правомірно застосував положення пункту 1–6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства у системному зв`язку з нормами статті 41 цього Кодексу, діяв у межах наданих йому повноважень та не допустив неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права;
-суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наявності передбачених законом ознак можливості розроблення плану санації, що відповідає меті процедури розпорядження майном та системному тлумаченню частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства;
-спроба апелянта довести те, що об`єкти не є взаємопов`язаними, не утворюють комплексу і можуть бути роз`єднані без наслідків, фактично зводиться до переоцінки обставин, вже встановлених судовими рішеннями, що набрали законної сили, тоді як позиція апелянта зводиться до того, щоб відокремити предмет забезпечення від встановленого судовими актами «єдиного господарського комплексу» та представити його як самостійний індивідуальний актив, не пов`язаний з іншим майном, попри те, що у справі №902/388/18 і в документах самого ж апелянта об`єкти описуються як взаємопов`язані та такі, що утворюють комплекс комерційного призначення;
-суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що встановлення остаточної ринкової вартості предмета забезпечення на цій стадії не є обов`язковою передумовою для застосування частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства; при цьому у межах провадження про банкрутство визнано забезпечені вимоги у розмірі 39 065 595,37 грн, тоді як у виконавчому провадженні підлягає стягненню сума зобов`язань у розмірі 199 491 216,26 грн. За таких умов автоматичне припинення мораторію створює реальний ризик реалізації предмета іпотеки поза межами судового контролю з подальшим спрямуванням коштів на погашення вимог у розмірах, що виходять за межі визнаних у справі про банкрутство, що суперечить завданням процедури та принципу рівності кредиторів; 
-висновок суду першої інстанції про те, що реалізація предмета забезпечення до визначення подальшої процедури у справі може порушити інтереси інших кредиторів, ускладнити рух справи та знизити загальну вартість активів, є обґрунтованим; продовження мораторію у даному випадку має тимчасовий характер, спрямоване на завершення дій у процедурі розпорядження майном і не є позбавленням забезпеченого кредитора права на задоволення його вимог у подальшому.
Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції
Апеляційна скарга зареєстрована Південно-західним апеляційним господарським судом 16.01.2026 за вх.№205/26.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.01.2026.
Між тим, у зв`язку із знеструмленням серверного обладнання через затоплення серверної, яке відбулося 20.01.2026, питання щодо апеляційної скарги вирішувалося після усунення зазначених обставин.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 у справі №916/1284/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи №916/1284/25 в частині, яка стосується вирішення питання про продовження строку процедури розпорядження майном та продовження строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН».
30.01.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи у 3 томах: 5, 6 та 7 томи справи. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 у справі №916/1284/25 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. 
У межах встановленого ухвалою суду від 03.02.2026 строку, від скаржника надійшла заява (вх.№205/26/Д1 від 11.02.2026) про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 у справі №916/1284/25. Встановлено учасникам справи строк до 05.03.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 14.04.2026 о 10:00 год.
03.03.2026 арбітражна керуюча Коваленко Ірина Анатоліївна подала відзив на апеляційну скаргу (вх.№205/26/Д2 від 03.03.2026).
У судовому засіданні 14.04.2026 протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 27.04.2026 о 10:30 год.
З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою апеляційного суду від 20.04.2026 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 про продовження строку процедури розпорядження майном, повноважень розпорядника майна та строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі №916/1284/25 поза межами строку, встановленого у частині третій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк.
У судовому засіданні, яке за клопотанням скаржника проводилось в режимі відеоконференції, представники сторін надали усні пояснення. Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Арбітражна керуюча заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Представники кредиторів та представник боржника просили оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її безпідставність.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
Фактичні обставини справи
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.04.2025, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025, відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» (вул. Соборна, 27 В, прим. 4/3, м. Арциз, Болградський р-н, Одеська обл., 68404, код 34849017); визнано грошові вимоги Фізичної особи-підприємця Корницької Олени Олександрівни до Приватного підприємства «ІСТВІН» в сумі 872000,00 грн та 24224,00 грн судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Приватного підприємства «ІСТВІН»; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Коваленко Ірину Анатоліївну; вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.
Колегією суддів встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» звернулось до суду із заявою про визнання кредитором до боржника Приватного підприємства «ІСТВІН» з вимогами в загальній сумі 199 503 832, 93 грн, що складається з: 199 491 216,26 грн - забезпечені заставою, 1 514,00 грн - судовий збір за постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 у справі №902/388/18, 11 102,67 грн - судовий збір за рішенням Господарського суду Вінницької області від 06.02.2025 у справі №902/834/24(902/1315/24).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.11.2025 визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» до боржника Приватного підприємства «ІСТВІН» в сумі 39 065 595,37 грн, що включають: 12 616,67 грн та 39 052 978,7 грн – забезпечені вимоги і 4 844,80 грн судового збору, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» до боржника Приватного підприємства «ІСТВІН» в сумі 160 438 237,56 грн – відхилено.
Як вбачається безпосередньо зі змісту ухвали Господарського суду Одеської області від 04.11.2025, яка станом на час здійснення цього апеляційного провадження набрала законної сили, у заяві про грошові вимоги до боржника - Приватного підприємства «ІСТВІН» Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» в якості забезпечених вимог просило визнати грошові вимоги в сумі 199 491 216,26 грн, при цьому, вказана сума грошових вимог ґрунтується на зазначених у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №902/388/18 розмірах заборгованостей по кредитним договорам №06-2.1/1018 від 06.11.2007 та №06-2.1/1019 від 06.11.2007, в рахунок погашення яких цією постановою суд звернув стягнення на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. 
Так, стосовно забезпечених грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» до Приватного підприємства «ІСТВІН» в сумі 199 491 216,26 грн суд першої інстанції, серед іншого, встановив, що 06.11.2007 між Акціонерним комерційним промислово Інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та Приватним підприємством «Торгово-універсальна фірма «Феріде», було укладено наступні кредитні договори:
-кредитний договір про відкриття мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії №06-2.1/1018 (далі - кредитний договір №06-2.1/1018), із змінами і доповненнями, згідно умов якого банк надав боржнику кредит шляхом відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати в гривні - 15000000, 00 грн та в доларах США - 1500000, 00 дол. США, із строком погашення кредиту - не пізніше 15.11.2019, а боржник зобов`язався сплачувати проценти за користування ним за ставкою 18,5 % річних в гривні, починаючи з 07.11.2008, та в доларах США за ставкою 12,5% річних, починаючи з 07.11.2008 (відповідно до договорів про внесення змін до кредитного договору №06-2.1/1018), а при порушенні строків погашення кредиту процентна ставка встановлюється у розмірі 33% річних. Разом з укладенням договору сторонами підписано додаток №1, яким сторони погодили графік погашення (зниження) кредитної заборгованості;
-кредитний договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії №06- 2.1/1019 (далі - кредитний договір №06-2.1/1019), із змінами і доповненнями, за умовами якого банк відкрив боржнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 10000000,00 грн та процентною ставкою 18,5% річних за користування грошовими коштами, починаючи з 07.11.2008 (відповідно до договорів про внесення змін до кредитного договору №06- 2.1/1019), а при порушенні строків погашення кредиту процентна ставка встановлюється у розмірі 33% річних, із строком погашення кредиту - не пізніше 15.11.2019. Разом з укладенням договору №06-2.1/1019 сторонами підписано додаток №1, яким сторони погодили графік погашення (зниження) кредитної заборгованості.
В якості забезпечення по вказаним кредитним договорам між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далів - банк) та Приватним підприємством «Торгово-універсальна фірма «Феріде» (далі - іпотекодавець) укладено іпотечний договір від 06.11.2007, за яким іпотекодавець передав в іпотеку банку право оренди земельної ділянки, площею 0,1940 га, з яких: 0,1598 га для комерційного використання, площею 0,03га на період будівництва за адресою: місто Вінниця, вул.Пирогова, 23 «А».
За наслідками розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.06.2023 у справі №902/388/18, Північно-західним апеляційним господарським судом було винесено постанову від 21.11.2023, якою вищевказане рішення суду було скасовано та прийнято нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено; у рахунок погашення заборгованості Приватного підприємства «Торгово-універсальна фірма «Феріде» (м. Вінниця, вул. Фрунзе, 24, код ЄДРПОУ 30362449) перед Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ. Вул. Малопідвальна, 8, код ЄДРПОУ 00039002), а саме:
-за кредитним договором №06-2.1/1018 від 06.11.2007 в сумі 1284819,35 доларів США та 15000000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 2041870,75 доларів США та 28257243,24 грн - заборгованості за процентами;
-за кредитним договором №06-2.1/1019 від 06.11.2007 в сумі 8204270,84 грн заборгованості за тілом кредиту та 10123760,10 грн заборгованості за процентами,
звернуто стягнення на нерухоме майно, належне Приватному підприємству «Феріде Плаза» (21018, м. Вінниця, вул. Пирогова, 23-Б, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 37898450), а саме:
-на готельно-розважальний центр «Феріде Плаза», загальною площею 8145,3 кв.м, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 23 «Б», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»;
-на об`єкт незавершеного будівництва торгово-офісного комплексу (другий пусковий комплекс), що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1430 га, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 23-А, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
В подальшому, у справі №902/388/18:
-ухвалою Господарського суду Вінницької області від 29.07.2024 було замінено стягувача з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 21.12.2023 про виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №902/388/18 щодо звернення стягнення на нерухоме майно, належне Приватному підприємству «Феріде Плаза», а саме: замінено Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС»;
-постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025, за наслідками апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Вінницької області від 09.01.2025, замінено боржника Приватне підприємство «Феріде Плаза» з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 21.12.2023 про виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №902/388/18 в частині звернення стягнення на нерухоме майно, належне Приватному підприємству «Феріде Плаза», на його правонаступника – Приватне підприємство «ІСТВІН».
Господарський суд Одеської області, крім іншого, в ухвалі від 04.11.2025 у справі №916/1284/25, виходив з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» є забезпеченим кредитором Приватного підприємства «ІСТВІН» на підставі іпотечного договору від 06.11.2007 в якості забезпечення за кредитними договорами №06-2.1/1018 від 06.11.2007 та №06-2.1/1019 від 06.11.2007, водночас суд не погодився із визначенням Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» розмірів такої заборгованості з огляду на те, що таке визначення не було і не могло бути предметом доказування у справі №902/388/18.
За результатами розгляду кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС», суд дійшов висновку, що кредиторські вимоги цього кредитора до Приватного підприємства «ІСТВІН» є частково обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими що підлягають визнанню у загальній сумі 39 065 595,37 грн, з яких 39 052 978,7 грн - забезпечені вимоги. Решту заявлених вимог судом було відхилено.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що у провадженні Приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Целіної Я.І. перебуває відкрите виконавче провадження, боржником за яким є Приватне підприємство «ІСТВІН», а саме, ВП №77725211 з примусового виконання наказу, виданого на примусове виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №902/388/18, якою позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено; у рахунок погашення заборгованості Приватного підприємства «Торгово-універсальна фірма «Феріде» перед Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а саме:
-за кредитним договором №06-2.1/1018 від 06.11.2007 в сумі 1 284 819,35 доларів США та 15 000 000 грн - заборгованості за тілом кредиту; 2 041 870,75 доларів та 28 257 243,24 грн - заборгованості за процентами; за кредитним договором № 06- 2.1/1019 від 06.11.2007 в сумі 8 204 270,84 грн заборгованості за тілом кредиту та 10 123 760,10 грн заборгованості за процентами; звернуто стягнення на нерухоме майно, належне Приватному підприємству «Феріде Плаза», а саме:
-на готельно-розважальний центр «Феріде Плаза», загальною площею 8145,3 кв.м, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 23 «Б», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»;
-на об`єкт незавершеного будівництва торгово-офісного комплексу (другий пусковий комплекс), що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1430 га, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 23-А, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» звернулося із заявою про поновлення виконавчого провадження без номеру та дати складення заяви, а приватним виконавцем Целіною Я.І. винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №77725211від 15.12.2025 з примусового виконання наказу №902/388/18, виданого Господарським судом Одеської області 21.12.2023 на примусове виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №902/388/18.
Поряд з наведеним, колегія суддів зазначає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2025 визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агенція нерухомого майна» до боржника Приватного підприємства «ІСТВІН» в сумі 7 700 000,00 грн та 4 844,80 грн судового збору. 
Також станом на 05.01.2026 (тобто на дату постановлення оскаржуваної ухвали) тривав розгляд заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до Приватного підприємства «ІСТВІН» у сумі 2 532 800,00 грн.
11.12.2025 до місцевого господарського суду надійшло клопотання (вх. №3-1229/25 від 11.12.2025) розпорядника майна боржника арбітражної керуючої Коваленко Ірини Анатоліївни, відповідно до якого арбітражна керуюча просила:
-поновити пропущений строк для звернення розпорядником майна з клопотанням про продовження встановленого ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у справі №916/1284/25 про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» строку дії процедури розпорядження майном та строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів; 
-продовжити строк дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів у справі №916/1284/25 про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» до дати підсумкового судового засідання; 
-продовжити у справі №916/1284/25 про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» строк процедури розпорядження майном на п`ять місяців до 19.05.2026.
Розпорядник майна зазначає, що у справі наявні об`єктивні правові підстави для продовження строку дії мораторію на задоволення забезпечених вимог кредиторів. 
Так, забезпечений кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» має судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, за якими відкрито виконавче провадження. 
Зокрема, у заяві кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» зазначено, що відповідно до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №902/388/18 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та звернено стягнення у рахунок погашення заборгованості Приватного підприємства «Торгово-універсальна фірма «Феріде» перед Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».
Згідно постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 змінено боржника - Приватне підприємство «Феріде Плаза» з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 21.12.2023 про виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №902/388/18 в частині звернення стягнення на нерухоме майно, належне Приватному підприємству «Феріде Плаза», на його правонаступника – Приватне підприємство «ІСТВІН».
З врахуванням наведеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» заявляє кредиторські вимоги до Приватного підприємства «ІСТВІН», що є забезпечені в сумі 199 491 216,26 грн, оскільки розмір цих вимог був встановлений у вищевказаній постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №902/388/18.
Відтак, розпорядник майна зазначає, що враховуючи, що дія мораторію завершується зі спливом 170 днів з моменту введення процедури розпорядження майном, а процедура розпорядження майном у справі №916/1284/25 не завершена і судом не прийнято постанови про визнання боржника банкрутом або введено процедуру санації, автоматичне припинення мораторію призведе до можливості звернення стягнення поза межами судового контролю, що суперечить приписам статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства і загальним принципам процедури банкрутства. 
З урахуванням того, що сума вже визнаних судом вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС», в тому числі й забезпечених вимог, є істотно меншою за розмір зобов`язань, визначених Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» у своїй заяві в сумі 199 491 216,26 грн на підставі постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №902/388/18 про звернення стягнення на предмет іпотеки та на примусове виконання якої відкрито виконавче провадження, розпорядник майна вважає, що наявні підстави для продовження мораторію з метою запобігання реалізації активу в межах виконавчого провадження зі спрямуванням грошових коштів на погашення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» у розмірах, що перевищують визнані вимоги в межах справи про банкрутство №916/1284/25, та захисту інтересів усіх кредиторів боржника.
Таким чином, беручи до уваги такі обставини, як співвідношення вартості предмета забезпечення та суми визнаних забезпечених вимог; наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та розмір зобов`язань, що визначені даним рішенням, а також відкрите на його примусове виконання виконавче провадження; триваючу процедуру розпорядження майном боржника; мету збереження цілісного майнового комплексу боржника, то продовження строку дії мораторію є необхідним заходом для забезпечення ефективного судового контролю, захисту прав інших кредиторів і досягнення завдань процедури банкрутства, передбачених преамбулою Кодексу України з процедур банкрутства.
Поряд з цим, арбітражна керуюча зазначає про наявність вагомих підстав й для продовження строку процедури розпорядження майном у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН».
Так, на час спливу законодавчо встановленого 170-денного строку процедури розпорядження майном триває розгляд заяв кредиторів, зокрема ОСОБА_1 , що безпосередньо впливає на формування остаточного реєстру вимог кредиторів; оскарження забезпеченим кредитором ухвал про визнання вимог окремих кредиторів до проведення попереднього засідання, крім того, ймовірність подальшого оскарження ухвали попереднього судового засідання в апеляційному та касаційному порядку; відсутні пропозиції щодо санації з огляду на не завершення остаточного встановлення розміру та переліку вимог кредиторів.
Разом з тим, розпоряднику майна надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ-КАПІТАЛ», у якій останнє заявило про намір участі у справі №916/1284/25 про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» в якості потенційного інвестора та зазначило, що станом на момент подання цієї заяви ухвалу попереднього засідання суду у зазначеній справі, передбачену статтею 47 Кодексу України з процедур банкрутства, не постановлено, у зв`язку з чим реєстр вимог кредиторів не сформовано та збори кредиторів не скликались. У своїй заяві товариство також послалося на положення частини дев`ятої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до яких особи, що мають намір взяти участь у санації боржника, мають право подати розпоряднику майна заяву про участь у санації та відповідні пропозиції. У зв`язку з відсутністю сформованого реєстру вимог кредиторів та остаточно визначеного обсягу зобов`язань боржника, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ-КАПІТАЛ» у своїй заяві зазначило, що подання конкретної моделі санації на цьому етапі є передчасним, водночас висловило наміри надати обґрунтовані пропозиції щодо своєї участі у відновленні платоспроможності Приватного підприємства «ІСТВІН» після проведення попереднього засідання суду, набрання чинності відповідною ухвалою та формування реєстру вимог кредиторів.
Позиція суду апеляційної інстанції
Предметом апеляційного оскарження у цій справі є ухвала господарського суду першої інстанції, якою продовжено строк процедури розпорядження майном боржника та повноважень розпорядника майна, а також продовжено строк дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, в тому числі й щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів до дати підсумкового засідання суду.
В апеляційній скарзі скаржник не погоджується з висновком суду про наявність підстав для продовження строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, в тому числі й щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів, до дати підсумкового засідання суду.
В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Зважаючи на зміст апеляційної скарги, Південно-західний апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення в частині продовження строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, в тому числі й щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів до дати підсумкового засідання суду.
Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів встановлені Кодексом України з процедур банкрутства.
Відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства процедура банкрутства поєднує в собі як розгляд процедурних питань, пов`язаних саме зі здійсненням провадження у справі про банкрутство, так і вирішення спорів, стороною в яких є боржник, які розглядаються в позовному провадженні тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство.
Провадження у справі про банкрутство складається з процедур встановлення факту неплатоспроможності боржника та безспірності вимог кредитора, що ініціює провадження (коли справа порушується за заявою кредитора), виявлення усіх можливих кредиторів і санаторів, санації (коли така можлива) або визнання боржника банкрутом. Останнім етапом провадження є процедура задоволення вимог кредиторів за рахунок ліквідації майнових активів банкрута. Усі зазначені процедури складають цілісне і відокремлене від позовного процесу провадження, метою якого є задоволення вимог кредиторів у випадку неплатоспроможності боржника.
Так, відповідно до частини першої статті 6 Кодексу України з процедур банкрутства щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.
Процедура розпорядження майном боржника вводиться господарським судом на строк, визначений частиною другою статті 44 цього Кодексу, одночасно з постановленням ухвали про відкриття провадження у справі (частина тринадцята статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства ).
Під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації) (частина перша статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства).
За приписами частини другої статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів.
Розпорядник майна зобов`язаний, зокрема: розглядати заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому цим Кодексом порядку; вести реєстр вимог кредиторів; повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог; вживати заходів для захисту майна боржника; проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, встановлювати за результатами його проведення наявність або відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій у разі банкрутства; надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі; не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість (частина третя статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства ).
Завдання процедури розпорядження майном боржника полягають, зокрема, у: 1) виявленні та збереженні майнових активів боржника; 2) виявленні кредиторів; 3) розгляду заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника та заперечень на них; 4) здійсненні аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника; 5) формуванні представницьких органів кредиторів; 6) прийнятті рішення про перехід до наступної процедури банкрутства.
Крім того, у процедурі розпорядження майном боржника відбувається розгляд майнових та немайнових спорів (стаття 7 Кодексу України з процедур банкрутства), стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України.
Згідно з положеннями статті 49 Кодексу України з процедур банкрутства, яка регулює закінчення процедури розпорядження майном, у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі шляхом ухвалення відповідного судового рішення, зокрема: постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство.
Верховний Суд неодноразово зауважував (зокрема в постановах від 02.11.2022 у справі №904/5749/19, від 06.12.2023 у справі №910/3539/22), що з`ясування ознак банкрутства (неплатоспроможності) та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі є завданням підсумкового засідання суду.
Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна (частина друга статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).
Приписами частини третьої цієї статті передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється, зокрема, стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.
Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення (абзац 1 частини п`ятої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).
Відповідно до частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство. Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.
Також приписами частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або боржника до завершення строку дії мораторію, передбаченого цією частиною, може продовжити строк дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів, якщо: 
план санації розробляється і має перспективи бути затвердженим судом та майно, яке є предметом забезпечення, може бути задіяне у виконанні плану санації або таке майно є невід`ємною частиною цілісного майнового комплексу боржника; 
вартість майна, яке є предметом забезпечення, значно перевищує розмір вимог забезпеченого кредитора; 
наявні інші підстави, які свідчать, що продаж майна, яке є предметом забезпечення окремо від іншого майна боржника, матиме наслідком значне зниження вартості майна, яке не є предметом забезпечення. Про продовження строку дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів господарський суд постановляє ухвалу.
Вирішуючи питання щодо продовження строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, в тому числі й щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН», до дати підсумкового засідання суду, та одночасно відхиляючи доводи забезпеченого кредитора про те, що розпорядником майна не доведено, що предмет іпотеки є невід`ємною частиною цілісного майнового комплексу боржника, не підтверджено належними доказами перевищення вартості предмета забезпечення над розміром вимог забезпеченого кредитора, і що у справі відсутні перспективи санації боржника, суд першої інстанції виходив з того, що:
-матеріали справи, серед іншого, містять заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ-КАПІТАЛ» про намір взяти участь у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» у якості потенційного інвестора, що свідчить про реальну можливість розгляду питання санації боржника після формування реєстру вимог кредиторів та визначення подальшої процедури у справі;
-судовими рішеннями, зокрема постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 та від 25.02.2025 у справі №902/388/18, визначено звернення стягнення на взаємопов`язані об`єкти нерухомості, які за своїм функціональним призначенням та характеристиками утворюють єдиний господарський комплекс комерційного призначення, права та обов`язки щодо якого перейшли до Приватного підприємства «ІСТВІН» як правонаступника;
-на стадії розпорядження майном суд не зобов`язаний встановлювати остаточну ринкову вартість предмета забезпечення, з огляду на те, що таке питання підлягає вирішенню в межах наступних процедур банкрутства або під час реалізації майна в установленому законом порядку;
-за таких обставин реалізація предмета забезпечення поза межами судового контролю та до визначення подальшої процедури у справі про банкрутство може призвести до порушення балансу інтересів кредиторів, унеможливлення розгляду питання санації та зниження вартості майна боржника, що відповідає критеріям, визначеним абзацом четвертим частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства.
Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ-КАПІТАЛ» про намір участі у справі як потенційного інвестора колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не встановлював факту існування розробленого та погодженого плану санації, а оцінив наявність об`єктивних передумов для його розроблення після завершення формування реєстру вимог кредиторів та визначення подальшої процедури у справі. Такий підхід відповідає правовій природі процедури розпорядження майном, яка згідно з Кодексом України з процедур банкрутства спрямована, зокрема, на з`ясування можливості відновлення платоспроможності боржника. 
У зв`язку з наведеним, місцевий господарський суд правильно врахував, що подання заяви про намір участі у процедурі є передбаченим законом процесуальним кроком, який свідчить про потенційну можливість застосування процедури санації - - пріоритетної судової процедури у справі про банкрутство, адже за своєю метою є направленою на усунення ознак неплатоспроможності боржника.
Доводи апелянта про те, що лист Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ-КАПІТАЛ» про намір взяти участь у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» не містить жодних підтверджень реальності, економічної обґрунтованості такої співпраці, проведених обґрунтованих розрахунків, інформації про формат можливої участі інвестора в плані санації інформації, про існування у нього технічних, економічних та правових спроможностей бути інвестором у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН», колегія суддів відхиляє, оскільки на момент розгляду питання про продовження дії мораторію реєстр вимог кредиторів не був остаточно сформований, а отже, параметри можливого плану санації об`єктивно не могли бути визначені в завершеному вигляді. Натомість вимога апелянта фактично зводиться до необхідності надання розробленого плану санації, що не передбачено частиною восьмою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства.
Щодо доводів апелянта про відсутність ознак цілісного майнового комплексу з посиланням на те, що предмет забезпечення не є невід`ємною частиною цілісного майнового комплексу боржника, а самі об`єкти нерухомості Приватного підприємства «ІСТВІН» є роз`єднаними та можуть відчужуватись без впливу на господарську діяльність, колегія суддів зазначає, що такі твердження є помилковими, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що судовими рішеннями у справі №902/388/18 (зокрема постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 та від 25.02.2025) звернення стягнення визначено саме на взаємопов`язані об`єкти нерухомості, які за своїм функціональним призначенням та характеристиками утворюють єдиний господарський комплекс комерційного призначення, права та обов`язки щодо якого перейшли до Приватного підприємства «ІСТВІН» як правонаступника.
Щодо вартості майна, яке є предметом забезпечення, апелянт зазначив, що матеріали справи містять докази, які свідчать про те, що вартість майна, яке є предметом забезпечення і на яке Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» має право звернути стягнення, є значно меншою від визнаних наразі судом вимог, і таким доказом є висновок додаткової комісійної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 30.05.2018 №10283/10284/16-42, проведеної в рамках справи №902/1414/13.
Колегія суддів зазначає про помилковість таких тверджень апелянта, оскільки експертний висновок 2018 року не може вважатися належним і достатнім доказом актуальної ринкової вартості об`єкта станом на 2025– 2026 роки.
При цьому колегія суддів зауважує на тому, що продовження мораторію можливе також за наявності інших підстав, які свідчать про ризик зниження вартості майна у разі його відокремленої реалізації. Суд першої інстанції виходив не лише з формального співвідношення вартості та розміру вимог, а з комплексної оцінки обставин: наявності судового рішення про звернення стягнення, відкритого виконавчого провадження, різниці між сумою визнаних вимог у межах справи про банкрутство та розміром зобов`язань, визначених у виконавчому документі, а також необхідності збереження активу під судовим контролем до визначення подальшої процедури.
Заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» щодо неможливості продовження строку мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника у зв`язку з тим, що приписи абзацу 4 пункту 1-6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства не можуть бути застосовані у даному випадку, адже станом на 10.12.2025, тобто станом на дату звернення розпорядника майна з клопотанням, дія мораторію спливла, є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства було доповнено пунктом 1-6 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань провадження та застосування процедур банкрутства у період дії воєнного стану» №3249-IX від 13.07.2023, що набрав чинності з 29.07.2023.
Цим пунктом, зокрема, установлено, що тимчасово, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, а також протягом шести місяців після його припинення чи скасування господарський суд за клопотанням комітету кредиторів, кредитора, арбітражного керуючого чи з власної ініціативи може продовжити строки проведення попереднього засідання суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) звернення у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання недійсними правочинів, вчинених боржником, дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, оголошення про проведення першого, повторного та/або другого повторного аукціону, виконання плану санації (у тому числі якщо провадження у справі про банкрутство продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») чи реструктуризації боргів боржника, процедури розпорядження майном, ліквідації, реструктуризації боргів боржника та погашення боргів боржника.
Положення статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства визначають базовий строк процедури розпорядження майном, однак застосування цього строку має оцінюватися у системному зв`язку з іншими приписами Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема з положеннями його розділу «Прикінцеві та перехідні положення», які на час воєнного стану прямо допускають продовження відповідної процедури (такий висновок викладений у постанові від 12.03.2026 у справі №915/1489/20).
Частина восьма статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дійсно встановлює правило про автоматичне припинення дії мораторію щодо забезпечених вимог кредиторів після спливу 170 календарних днів, однак ця норма не може застосовуватися відокремлено від положень пунктів 1– 6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства.
Як правильно зазначив місцевий господарський суд, наведені положення Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства не містять обмежень щодо неможливості продовження дії мораторію після спливу 170-денного строку.
Навпаки, зміст цих положень свідчить про надання суду дискреційних повноважень забезпечити належний перебіг процедур банкрутства в умовах воєнного стану, коли дотримання встановлених цим Кодексом строків може бути об`єктивно ускладнене. Водночас сама по собі тривалість процедури розпорядження майном не може розцінюватися як безумовне порушення вимог Кодексу України з процедур банкрутства.
При цьому, колегія суддів вважає, що пункт 1-6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства не розмежовує таких понять, як мораторій на задоволення вимог забезпечених кредиторів та мораторій на задоволення вимог конкурсних кредиторів.
Колегія суддів зазначає, що поновлення встановлених Кодексом України з процедур банкрутства строків судових процедур банкрутства не передбачено, але ці строки можуть бути продовжено судом у випадках, передбачених законом.
Пункт 1-6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства не пов`язує право суду на продовження строку дії мораторію з його чинністю, а статті 118, 119 Господарського процесуального кодексу України не підлягають застосуванню у даному випадку, враховуючи встановлення підстав та порядку продовження дії мораторію на задоволення вимог кредиторів спеціальним законодавчим актом Кодексом України з процедур банкрутства, про що правильно зазначив суд першої інстанції.
Такі ж висновки зроблені Центральним апеляційним господарським судом у постанові від 24.06.2025 у справі №912/905/24, на які послався місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі, обґрунтовуючи можливість продовження строку дії мораторію після спливу 170-денного строку.
Доводи скаржника про те, що постанова апеляційного суду не може бути джерелом висновків, які є обов`язкові для застосування судом, і що фактично суд першої інстанції знехтував своїм обов`язком щодо дослідження обставин справи та формально послався на висновки цієї постанови, оскільки жодна норма не встановлює обов`язку судів враховувати правові позиції, викладені в постановах судів апеляційної інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки, по-перше, суд першої інстанції не обмежився формальним посиланням на постанову апеляційного суду, а навів самостійне мотивування своїх висновків щодо системного тлумачення норм частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства та пункту 1– 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, по-друге, посилання на постанову у справі №912/905/24 мало характер додаткового аргументу на підтвердження вже сформульованого правового висновку, і по-третє, з урахуванням наведеного, посилання на аналогічну правову позицію апеляційного суду не є порушенням процесуального закону. 
Крім того, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Оцінюючи правомірність продовження строку дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів, суд апеляційної інстанції виходить із того, що відповідне процесуальне рішення є проявом судової дискреції, яка реалізується з урахуванням конкретних обставин справи та об`єктивних факторів, що впливають на можливість їх своєчасного завершення. В умовах дії воєнного стану такі фактори мають системний характер, що прямо враховано законодавцем шляхом внесення змін до Кодексу України з процедур банкрутства. У даному випадку, за умов незавершеної процедури розпорядження майном та триваючого формування реєстру вимог кредиторів, продовження строку дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів відповідає як завданню ефективності процедури банкрутства, так і принципу розумності строків судового провадження.
Щодо дотримання балансу інтересів учасників справи про банкрутство колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, зв`язаний принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності суттєве значення має принцип судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства.
Цей принцип полягає, серед іншого, у судовому контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів, а також за збереженням балансу інтересів сторін, у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої Кодексом України з процедур банкрутства процедури.
Враховуючи викладене та з метою забезпечення ефективного судового контролю, завершення формування реєстру вимог кредиторів, організації зборів кредиторів та комітету кредиторів, а також для запобігання можливості звернення стягнення поза межами справи та можливого переходу до пріоритетної судової процедури – санації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що існує необхідність продовження строку розпорядження майном та дії мораторію на задоволення вимог кредиторів до дати підсумкового засідання суду, визначеного за результатами попереднього засідання у відповідності до вимог статей 47– 49 Кодексу України з процедур банкрутства.
Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не свідчать про порушення його суб`єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів, оскільки саме по собі продовження строку дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів не позбавляє забезпеченого кредитора статусу та обсягу його прав, не припиняє дії забезпечення та не виключає можливості задоволення його вимог у подальшому, а має тимчасовий характер і спрямоване на забезпечення судового контролю за збереженням майна боржника та досягнення цілей процедури банкрутства. Продовження дії мораторію не позбавляє забезпеченого кредитора статусу та обсягу його прав, а лише тимчасово обмежує можливість реалізації предмета забезпечення з метою досягнення завдань процедури банкрутства, а саме, пріоритетності відновлення платоспроможності та задоволення вимог кредиторів. 
Верховний Суд неодноразово наголошував, що процесуальні рішення у справах про банкрутство можуть бути скасовані лише за умови, якщо вони призвели або могли призвести до порушення прав конкретного учасника провадження, тоді як у даному випадку такі наслідки апелянтом не доведені. Провадження у справі про банкрутство має комплексний характер і спрямоване на досягнення балансу інтересів усіх його учасників боржника, кредиторів та держави. 
У цьому контексті продовження строку дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів відповідає інтересам кредиторів, оскільки однією з основних цілей процедур банкрутства є максимально ефективне та своєчасне задоволення вимог кредиторів. Будь-які процесуальні рішення мають оцінюватися крізь призму їх впливу на досягнення цієї мети. У даному випадку продовження строку дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів спрямовані саме на забезпечення ефективності процедури, а не на її ускладнення чи затягування.
Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів, та не доводять неправильність чи незаконність судового рішення, прийнятого судом першої інстанції, з огляду на що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 269-271, 276, 281-284 ГПК України, 
Південно-західний апеляційний господарський суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 у справі №916/1284/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України та статтею 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повну постанову складено 04.05.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран