ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/18434/25
провадження № 2/753/709/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М., за участю:
секретаря судового засідання Овчаренко К.А.,
позивачки ОСОБА_1 , 
представника позивачки - адвоката Кузнєцова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
У С Т А Н О В И В:
01.09.2025 до Дарницького районного суду міста Києва надійшов зазначений позов.
Ухвалою від 11.09.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Залучив до участі у справі як орган опіки і піклування для подання висновку на виконання своїх повноважень Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Зобов`язав подати письмовий висновок щодо розв`язання спору - до наступного судового засідання. Призначив підготовче засідання на 27.10.2025 о 14.30 год.
Окрім того, суд Ухвалою від 11.09.2025 витребував у Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ 00034039) відомості про факти перетину на в`їзд та виїзд державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим громадянином Республіки Туреччина ОСОБА_3 (латиницею - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - за період з 01.01.2020 по 11.09.2025. Разом з ухвалою про витребування доказів направив Державній прикордонній службі України копію паспорта громадянина Республіки Туреччини ОСОБА_5 .
З відповіді Державної прикордонної служби України станом на 11.09.2025 суд установив, що громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_3 (латиницею - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично в`їжджав та виїжджав за межі України:
01.10.2020 - виїзд 15.10.2020 - в`їзд
19.04.2022 - виїзд 29.09.2023 - в`їзд
11.10.2023 - виїзд 10.11.2024 - в`їзд
14.11.2024 - виїзд. 
Отже, відповідач 14.11.2024 виїхав за межі України в пункті пропуску «Краківець» і станом на час подання позову та розгляду справи перебуває за межами України (а.с. 76-79).
За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 58).
У зв`язку з виїздом відповідача, який є іноземним громадянином, за межі України, та відсутністю у суду інформації про фактичне місце проживання відповідача станом на час подання позовної заяви та розгляду справи судом - суд повідомляв відповідача про розгляд справи за зареєстрованою ним адресою свого місця проживання в Україні, а також додатково - через оголошення на сайті суду про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме.
Щодо юрисдикції спору. 
За частинами першою, третьою статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження. 
Окрім того, статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом:
1.якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні.
Згідно з частинами 1, 4, 5 статті 24 чинного двостороннього міжнародного договору - Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, яку ратифіковано Законом № 2605-III (2605-14) від 05.07.2001, встановлено, що:
«1. Справи про встановлення батьківства та оспорювання батьківства, так само як і права, які мають батьки та діти з однаковим громадянством, регулюються законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої вони є. Коли один із подружжя має громадянство однієї Договірної Сторони, а інший - другої Договірної Сторони, то застосовується законодавство тієї Договірної Сторони на території якої вони мають спільне місце проживання.
4. Для винесення рішення в питаннях, що вказані в пунктах 1-3 цієї статті, є компетентними установи Договірних Сторін, законодавство яких повинно застосовуватись. У разі можливості застосування законодавства обох Договірних Сторін компетентними є установи Договірних Сторін, на території якої проживає дитина.
5. Якщо позивач та відповідач проживають на території однієї Договірної Сторони, то є компетентними також установи цієї Договірної Сторони з дотриманням положень пунктів 1-3 цієї статті.»
Судом встановлено, що зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Предметом даного спору є позбавлення батьківських прав відповідача, який є громадянином Республіки Туреччина і який має зареєстроване місце проживання на території України. Позивачка разом з неповнолітнім сином є громадянами України і на день подання позову до суду також проживають на території України.
Відтак, справа підсудна Дарницькому районному суду м. Києва.
На обґрунтування позову Позивачка зазначила таке. 
ОСОБА_1 (Позивачка), перебувала у шлюбі з громадянином Турецької Республіки Деміром Халілем (Відповідачем). У шлюбі з Відповідачем народився син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2024 у справі № 753/6077/24 був розірваний шлюб, укладений між Позивачкою та Відповідачем. Син ОСОБА_7 після розірвання шлюбу залишився жити з нею (матір`ю) і постійно проживає на дату подання цієї позовної заяви, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.07.2024 у справі № 753/14850/24 про визначення місця проживання дитини з нею.
Відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки - не займається належним чином вихованням сина, постійно та свідомо ігнорує потреби сина, не приділяє достатньо уваги для спілкування у необхідному обсязі тощо,. Відповідач не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя. Зокрема, дитина є особою з інвалідністю підгрупи А та потребує постійного стороннього догляду, проте Відповідач не бере участі в його лікуванні та реабілітації,. Відповідач застосовував до дитини фізичну силу, а до Позивачки психологічне насильство. У 2022 році Відповідач покинув родину під час евакуації та згодом залишився проживати у Німеччині.
Таким чином, створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, умисно ухиляється від належного виховання дитини. За Відповідачем обліковується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 144 531,30 грн станом на 01.01.2026. Зважаючи на викладене, Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Повідомляє, що вона має всі належні умови для утримання сина та подальшого його проживання разом з нею. Готова та прагне займатись вихованням сина. Займається забезпеченням навчання та лікування сина, оплачує спортивні секції та курси реабілітації. Забезпечує сину належний гідний рівень побуту,. ОСОБА_7 навчається в спеціальній школі І-ІІ ступенів № 12 Дарницького району м. Києва. Забезпеченням навчання сина займається позивачка самостійно. Відповідач не бере участі в організації навчання сина, не відвідує навчальний заклад, не цікавиться ходом навчання тощо. Син ОСОБА_7 висловлює власне бажання також надалі проживати разом з позивачкою і не висловлює бажання продовжувати спілкування з батьком, оскільки він його покинув.
Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Зазначені обставини у відповідності з п. 2, ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення Відповідача батьківських прав.
Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав, однак під час спілкування зі спеціалістом органу опіки та піклування через соціальну мережу "Viber" повідомив, що категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вважає, що сину було б безпечніше знаходитись разом із ним за межами України, де для дитини він спроможний створити усі умови для його виховання.
29.10.2025 до суду надійшов висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки і піклування, в якому зазначено про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина. Під час засідання комісії були присутні мати і дитина. ОСОБА_3 на засідання комісії не з`явився,. Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_9 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я. Також подано клопотання про розгляд справи без участі в засіданні представника Служби у справах дітей.
В судовому засіданні були допитані свідки позивачки: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили факт самостійного виховання та утримання позивачкою свого неповнолітнього сина після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну. 
Згідно з консультативним висновком психолога від 22.08.2025, наданим до суду позивачкою, малолітній ОСОБА_7 зазначив, що не хоче спілкуватися зі своїм батьком, бо батько його покинув, і відмовився говорити про нього. Емоційний зв`язок між ним та батьком не прослідковується.
Позивачка в судовому засіданні, серед іншого, пояснила суду, що після початку повномасштабного вторгнення у 2022 році вона разом з сином і відповідачем проживали у Німеччині, однак відповідач погано ставився до неї та до дитини, у зв`язку з чим їх навіть викликали до місцевої служби у справах дітей. Однак доказів на підтвердження цього суду не надала. Повідомила, що за наявною у неї інформацією, відповідач оформив на їх спільного сина - ОСОБА_13 документи щодо належності ОСОБА_13 до громадянства Турецької Республіки. Тому вона побоюється, що відповідач може без її дозволу вивезти сина за кордон. 
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд не погоджується з висновком Органу опіки і піклування, і вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких мотивів.
Згідно із ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
Відповідно до ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Суд установив наступні фактичні обставини. 
ОСОБА_1 (Позивачка), перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 (Відповідачем). 
У шлюбі з Відповідачем народився син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2024 у справі № 753/6077/24 був розірваний шлюб, укладений між Позивачкою та Відповідачем. 
Син - ОСОБА_7 після розірвання шлюбу залишився жити з нею (матір`ю) і постійно проживає на дату подання позовної заяви. Згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.07.2024 у справі № 753/14850/24 місце проживання дитини визначено з нею.
Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено підстави позбавлення батьківських прав, зокрема:
«1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
4. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.»
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позивачка як підставу позову зазначає те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини та жорстоко поводиться з дитиною. 
Обов`язок доведення фактів такого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, яке може бути підставою для позбавлення батьківських прав, покладений на позивачку (з урахуванням висновків, що викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2023 року у справі № 522/20260/21, від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23).
Доказів, що відповідач жорстоко поводиться з дитиною, позивачка не надала, неможливість самостійного надання таких доказів суду позивачка, яка у процесі була представлена професійним адвокатом, не обґрунтовувала і клопотань про їх витребування не заявляла. Тому цю підставу позову для позбавлення відповідача батьківських прав позивачка не довела.
Окрім того, судом встановлено, що відповідач перебуває за межами України, а між сторонами наявний конфлікт. Тривалий конфлікт сторін міг впливати на можливість участі у вихованні сина. Спілкування батька з сином, на думку суду, ускладнене об`єктивними обставинами, пов`язаними із проживанням за кордоном.
Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. 
Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2025 стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 8 206,00 грн щомісяця. Відповідач має заборгованість по аліментах у розмірі 144 531,30 грн станом на 01.01.2026. Проте наявність заборгованості за аліментами сама по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц).
Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили факт самостійного виховання та утримання позивачкою свого неповнолітнього сина після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, не можуть бути достатніми для висновку про свідоме ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків щодо сина.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
Суд не погоджується з висновком (а.с. 116-117), наданим суду Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією, про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такий висновок складений без належного обґрунтування відхилення думки відповідача, висловленої ним під час спілкування зі спеціалістом органу опіки та піклування через соціальну мережу «Viber», і який повідомив, що «…категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вважає, що сину було б безпечніше знаходитись разом із ним за межами України, де для дитини він спроможний створити усі умови для його виховання…». Висновок не повною мірою враховує об`єктивні перешкоди у спілкуванні батька з дитиною через тривале перебування за кордоном.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях (постанова Верховного Суду від 25.02.2026 у справі № 357/1627/24 (провадження № 61-6377св25)). 
Необхідність позбавлення відповідача батьківських прав - як застосування крайнього заходу впливу, за обставин саме цієї справи позивачкою не доведена. У цій справі суд не встановив сукупності обставин, які б з огляду на тривалість неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків дозволяли виснувати про його безумовне умисне ухилення від їхнього виконання щодо виховання сина, а саме - не встановив фактів, які би засвідчили остаточне та свідоме самоусунення від виконання цих обов`язків, втрату інтересу до участі у вихованні й утриманні дитини, відсутність наміру підтримувати з ним стосунки. Навпаки, відповідач під час спілкування зі спеціалістом органу опіки та піклування через соціальну мережу «Viber», висловлював свої міркування що сину було би безпечніше знаходитись разом із ним за межами України, де для дитини він спроможний створити усі умови для його виховання.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Заслухавши всіх учасників справи, дослідивши всі докази у справі, суд вирішив постановити рішення всупереч думці дитини, оскільки цього вимагають інтереси неповнолітнього. На думку суду, враховуючи свій вік та встановлену психологом підвищену тривожність, малолітній ОСОБА_7 ще не може повноцінно оцінити правові та інші наслідки позбавлення батька батьківських прав щодо нього. 
Оцінивши надані докази, кожен окремо, та у їх сукупності, керуючись найкращими інтересами дитини - на право дитини мати виховання і утримання від обох батьків, суд вважає, що позивачка не довела, що ухвалення рішення про позбавлення батька батьківських прав щодо неповнолітнього сина відповідатиме найкращим інтересам дитини, тому відмовляє у задоволенні позовних вимог. Водночас, у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків суд попереджає відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання його дитини.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачкою судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн) не підлягають відшкодуванню відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК Україні.
Керуючись нормами ст. 2, 5, 12, 141, 209, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. 
Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання його дитини.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 . 
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .
В судовому засіданні 29.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення.
Повне судове рішення ухвалено за відсутності учасників справи та складено 04.05.2026.

Суддя В.М. Маркєлова