ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/12637/25 пров. № А/857/31652/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/12637/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» про визнання дії та бездіяльності протиправними,
суддя в 1-й інстанції – Кравців О.Р.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту ухвали – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі також позивач) з позовом до Відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» (далі також відповідач), в якому просить:
- визнати бездіяльність відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» протиправною щодо ненадання відповіді на запит від 16.12.2024 та запитуваної у ньому інформації;
- зобов`язати відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» у п`ятиденний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили надати відповідь на запит від 16.12.2024 та запитувану у ньому інформацію.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 позовну заяву залишено без руху. Вказано про необхідність подання документів, що посвідчують особу, а також ті, що підтверджують зареєстроване місце проживання. Також, зазначено, що позивач не надала до суду всіх доказів, щодо наявності у неї пільг із сплати судового збору, встановлених статтею 5 Закону України «Про судовий збір», тому їй слід надати докази сплати судового збору в сумі 968,96 грн.
На виконання вимог ухвали позивач подала до суду заяву, в якій вказала, що позовна заява не містить недоліків. Позивач вважає, що положення Кодексу адміністративного судочинства України не покладають на позивача обов`язок подавати до суду докази її адміністративно-процесуальної правоздатності. Також, у заяві позивач вказала, що надала до суду докази, які є достатніми для звільнення її від сплати судового збору, однак суд не надав жодної оцінки долученим до клопотання доказам і, формально пославшись на відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору, не вказав, які саме обставини і докази на підтвердження рівня майнового стану має надати позивач. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії – повернуто позивачу. 

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального та недотриманням норм матеріального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до позивача норми статті 8 Закону України «Про судовий збір», який надав достатні докази на підтвердження свого незадовільного майнового стану, що є підставою для звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.
Вказує, що заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, стверджувала, що станом на дату подання зазначеного адміністративного позову майновий стан не дає змоги сплатити за встановленою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставкою розмір судового збору у зв`язку з фактом відсутності доходу за період I квартал 2023 р. - IІ квартал 2025 р. На підтвердження цієї обставини до клопотання позивачем було долучено докази, а саме копії наступних документів: довідки про доходи 2960308784 за I квартал 2023 – IІ квартал 2025 від 10.06.2025 (відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору); листа Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного фонду України № 2800-060203-8/29899 від 06.05.2025; листа Державного центру зайнятості № 33/1021/4715-25 від 30.05.2025; листа Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 2603-вих-79880 від 02.06.2025.
Просить ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року скасувати, справу направити до Львівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя першої інстанції виходив із того, що позивач не надала до суду всіх належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність пільг із сплати судового збору, встановлених статтею 5 Закону України «Про судовий збір».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Згідно з частиною першою статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Пунктом 1 ч. 4 ст. 169 КАС України обумовлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Частинами 1, 2 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Ставки судового збору, порядок його сплати, підстави для звільнення від сплати судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI).
Згідно з ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Пунктом 1 частини 1 ст. 8 Закон № 3674-VI передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

На усунення недоліків апеляційної скарги позивач, 25.06.2025 подала до суду заяву, в якій зазначила, що надала до суду докази, які є достатніми для звільнення її від сплати судового збору, однак суд не надав жодної оцінки долученим до клопотання доказам і, формально пославшись на відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору, не вказав, які саме обставини і докази на підтвердження рівня майнового стану має надати позивач.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем при поданні позову подано відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 1 місяць 2 кварталу 2025 року, довідку про неотримання допомоги від 02.06.2025 видану Управлінням соціального захисту, лист Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного фонду України від 06.05.2025.
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву вказав, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджували б підстави для звільнення від сплати судового збору.

Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду передчасними і такими, що зроблені без надання належної правової оцінки доказам, які були подані позивачем на підтвердження свого майнового стану.
Вимоги ст. 8 Закону №3674-VI вказують саме на право суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати, у разі наявності умов, наведених у частині першій цієї статті, зокрема, за умови перевищення розміру такого судового збору 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Разом із тим, установивши у ст. 8 Закону № 3674-VI зазначений критерій (а саме коли сума судового збору, що підлягає сплаті, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік) для звільнення від сплати судового збору, законодавець не визначив, якими саме доказами мають підтверджуватися такі обставини. Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи і в кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Усталена практика Верховного Суду відзначає підхід, відповідно до якого належним доказом для вказаних цілей є довідки/відомості з реєстрів, що адмініструються Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України.
У постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 215/7312/20 зазначено, що вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд ураховує майновий стан сторони, який є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Такими доказами можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом із довідкою органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.
Аналогічна позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10.05.2019 у справі № 9901/166/19.
У постанові Верховного Суду у справі від 29.09.2021 № 160/12251/20 визначено, документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
Така правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 27.06.2023 у справі № 120/3505/22, від 02.11.2023 у справі № 120/6039/22, від 18.01.2024 у справі № 520/495/23, від 30.04.2025 у справі № 207/1966/24.
Державний реєстр фізичних осіб - платників податків створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 1 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №882).
Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 1 розділу V вказаного Положення до Державного реєстру включаються дані про фізичних осіб, а саме: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованого та/або виплаченого доходу; сума нарахованого та/або перерахованого податку; сума нарахованого та/або перерахованого військового збору; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Отже, у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків повинні міститися відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою з`ясування питання, чи перевищує сума судового збору за подання позовної заяви 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік суду необхідно було дослідити інформацію про річний дохід позивача за 2024 рік (попередній календарний рік).

З уваги на вищенаведені норми законодавства, таким доказом могла бути довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2024 рік, яка формується на підставі інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, який містить відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.

З матеріалів адміністративної справи слідує, що позивач до позову надала суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 1 місяць 2 кварталу 2025 року про відсутність виплачених доходів.

Поряд із цим, вказаний доказ не був належним чином врахований судом першої інстанції.
Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує, що Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чіткого визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 120/3505/22.
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2005 року у справі Княт проти Польщі (Kniat v. Poland), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі Єдамскі та Єдамска проти Польщі (Jedamski and Jedamska v. Poland), заява № 73547/01).
Отже, судом першої інстанції помилково не враховано подані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, які підтверджували перевищення розміру судового збору 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
На переконання апеляційного суду, позивачем доведено суду достатні та належні докази існування передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 3674-VI підстави для звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.
Відтак, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що надані позивачем докази, не можуть безперечно свідчити, що у особи відсутні кошти на сплату судового збору.
Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення судового рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/12637/25 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний