Справа № 605/333/25
Провадження №2/605/10/2026

РІШЕННЯ 
Іменем України
20 травня 2026 року	м.Підгайці	

Підгаєцький районний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Кравчук В.М.,
за участі секретаря с/з Лежигубської О.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 , 
представника відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгаєцької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, визнання права власності,
В С Т А Н О В И В :

Суть справи
07.08.2025 до Підгаєцького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана в його інтересах представником, адвокатом Кукурудзою Андрієм Євгеновичем (діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВО №1113339 від 06.08.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №510 від 20 червня 2008 року) до Підгаєцької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, визнання права власності. Позивач просить:
1) визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Мужилівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за № 31 від 31.10.2006 року «Про оформлення права приватної власності» на 69/100 частин бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі ( АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_5 ;
2) визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане 03.11.2006 року ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Мужилівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за № 31 від 31.10.2006 року;
3) визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Мужилівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за № 32 від 31.10.2006 року «Про оформлення права приватної власності» на 31/100 частину бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі ( АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_3 ;
4) визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 видане 03.11.2006 року ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Мужилівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за № 32 від 31.10.2006 року;
5) визнати за ним право власності на 1/4 частину бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі, розташованої в АДРЕСА_1 .
Крім того, просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 4844,80 грн та 30000,00 грн витрат за надання професійної правничої допомоги.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, як колишній член агрофірми «Галичина», правонаступником якої стало ТОВ «Мужилівське», набув право власності на майновий пай вказаної агрофірми в розмірі 125,00 грн на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ТР ХІІІ за № 001907, виданий 12.02.2002 Мужилівською сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області.
Вказаний майновий сертифікат видано відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого загальними зборами співвласників 10.02.2002. 
20.06.2002 на підставі акту приймання-передачі майна в натурі від ТОВ «Мужилівське» позивачу, як пайовику та представнику інших пайовиків згідно з доданим списком, було передане пайове майно, перелік якого визначений у вказаному акті.
Вказані у зазначеному списку пайовики стали співвласниками переданого їм майна в натурі згідно зазначеного акту приймання-передачі у відповідних частках згідно з вартістю їх майнових паїв.
Серед вказаного у даному акті майна вказано одну частину будівлі Боксу Автогаражу. Вказана будівля автогаражів розташована в АДРЕСА_1 .
У подальшому, 28.12.2012, позивач придбав три майнові паї на підставі договорів купівлі-продажу майнового паю. На підставі вказаних договорів позивачу взамін свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ТР-ХІІІ за №001907 від 12.02.2002 Мужилівською сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області 05.02.2016 було видано нове свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ТР-ХІІІ за № 006435 на майновий пай в розмірі 11903,00 грн.
Вказані майнові паї були придбані позивачем у інших пайовиків, яким разом із позивачем було передано пайове майно в натурі згідно із зазначеним актом прийому-передачі, від імені яких виступав позивач, з метою отримання у власність частки вказаної будівлі автогаражів, про що між вказаними пайовиками було досягнуто домовленості.
Позивач зазначає, що після придбання вказаних майнових паїв у 2016 році, згідно з досягнутою домовленістю із іншими пайовиками, він фактично отримав у власність частку будівлі автогаражів та приступив до її використання в межах вказаної частки у своїй діяльності, використовував їх за потребою, знаючи, що вказана частка будівлі автогаражів належить йому на праві власності. Решту вказаної будівлі автогаражів використовували ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Позивач у 2022 році звернувся до державного реєстратора Підгаєцької міської ради із заявою про реєстрацію за собою права власності на 1/4 частку нежитлової будівлі бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі, розташованої по АДРЕСА_1 . Державним реєстратором Підгаєцької міської ради відмовлено Позивачу у здійснені державної реєстрації права власності на частку у вказаному вище об`єкті нерухомого майна.
Відмовляючи позивачу у державній реєстрації його права власності, державний реєстратор зазначив, що право власності на нежитлову будівлю бувшої машино тракторної майстерні, гаражі, розташованої по АДРЕСА_1 уже зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна виданого 03.11.2006 Мужилівською сільською радою.
З огляду на викладене, позивач вважає, що реєстрація права власності на цілу нежитлову будівлю бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі, яка розташована по АДРЕСА_1 , відбулась з грубим порушенням вимог діючого законодавства та з порушенням його права власності на частку вказаного об`єкту нерухомого майна.

Процесуальний рух справи
Ухвалою від 22.08.2025, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 
У підготовче засідання 03.12.2025 з`явилися позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_5 та представник позивача ОСОБА_2 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце і час проведення підготовчого судового засідання у цій справі. Від відповідача Підгаєцької міської ради 17.09.2025 надійшла заява, в якій вказано, що при вирішенні даної справи Підгаєцька міська рада покладається на думку суду та просить розглядати її протягом усього періоду провадження без свого представника.
У ході підготовчого провадження 17.09.2025 до суду надійшов відзив на позов від відповідачаОСОБА_5 , а 02.10.2025 - від відповідача ОСОБА_3 . Усі заяви по суті, надіслані сторонами, долучені до матеріалів справи.
У відзиві на позов, відповідач ОСОБА_5 заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , вважає доводи позивача безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, у зв`язку із тим, що право власності на нежитлове приміщення - 69/100 частини колишньої машино-тракторної майстерні, гаражу загальною площею 590,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 за ним було проведено законно, на законних підставах, на основі наданих належних документів, визначених у п. 1 ч. 1 ст.2 та ч.1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію». У задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов. 
У відзиві на позов, відповідач ОСОБА_3 також заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , вважає що даний позов безпідставний, необґрунтований, позовна заява подана з пропуском позовної давності та не підлягає до задоволення, виходячи з підстав, зазначених у відзиві на позов.
22.10.2025 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 про виклик свідків, які зможуть надати об`єктивні свідчення щодо розпаювання майна ТзОВ «Мужилівське», а саме:
- ОСОБА_6 , який проживає в с. Мужилів Підгаєцької ОТГ Тернопільського району Тернопільської області;
- ОСОБА_7 , який проживає в с. Мужилів Підгаєцької ОТГ Тернопільського району Тернопільської області.
Інших клопотань та заяв від сторін до суду не надходило.
Ухвалою від 03.12.2025 підготовче провадження у цій цивільній справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті на 08 грудня 2025 року на 10 год. 00 хв. Задоволено заяву відповідача ОСОБА_3 про виклик свідків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом 
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Предметом спору у цій справі є визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину колишньої машино-тракторної майстерні гараж, розташованої в АДРЕСА_1 .
Так, судом встановлено, що у 1995 році розпочався процес розпаювання Агрофірми «Галичина». Правонаступником Агрофірми «Галичина» стало сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мужилівське» (далі СГТОВ «Мужилівське»).
Постановою Господарського суду Тернопільської області від 21 січня 2013 року ТОВ «Мужилівське» визнано банкурутом (арк.спр.34зв.)
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області по справі №10Б-921/1440/2013 вiд 27.04.2021 завершено процедуру банкрутства ТОВ «Мужилівське», затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, а ТОВ «Мужилівське», як юридичну особу, - ліквідовано (арк.спр.34-39зв.). 
Підтвердженням факту ліквідації СГТОВ «Мужилівське» є запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про що свідчить витяг, у якому зазначено, що статус сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мужилівське» - припинено, дата запису - 10.08.2012 (арк.спр.40).
Як зазначає позивач, він, як колишній член агрофірми «Галичина», правонаступником якої стало ТОВ «Мужилівське», набув право власності на майновий пай вказаної агрофірми в розмірі 125,00 грн на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ТР ХІІІ за № 001907, виданого 12.02.2002 Мужилівською сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області (арк.спр.2,11). 
20.06.2002 на підставі акта прийняття-передачі майна в натурі від ТОВ «Мужилівське» в загальне користування згідно з поданими заявами і майновими сертифікатами ОСОБА_1 було передано пайове майно, перелік якого визначений у вказаному акті. Серед вказаного, а саме у пункті 3 даного акту, також зазначено одну частину боксу автогаражу вартістю 7700 грн (арк.спр.15), але не вказано конкретно, яку саме частку, що створює юридичну невизначеність.
Відповідно до даних книги обліку основних засобів і малоцінного інвентаря ТОВ «Мужилівське» за 2001 рік, вартість автогаражів становила 30930,84 грн, вартість огорожі гаражів - 4000 (арк.спр.18-18зв.). Слід зазначити, що дана комбінація цифр (ціна автогаражів), містить нетипове потовщення ліній та вихід за межі стандартного шрифту, що цілком ймовірно може бути ознакою дописки та/або підчистки (арк.спр.18зв.).
Згідно з довідкою за вих.№11, виданою директором ТОВ «Мужилівське», залишкова балансова вартість автогаражів з огорожею, що знаходиться в АДРЕСА_1 станом на 28.07.2006 становила 34931 грн (арк.спр.103).
Враховуючи те, що згідно з вказаним вище актом прийому-передачі пайовикам майна в натурі від ТОВ «Мужилівське», вартість переданої частини автогаражів складає 7700 грн, а вартість автогаражів в цілому, згідно даних Книги обліку основних засобів ТОВ «Мужилівське», складає 30930,84 грн. позивач стверджує, що частка будівлі автогаражів, що передана пайовикам становить 0,25 або1/4 (7700 грн./30930 грн. = 0,25 або 1/4) (арк.спр.2зв.)
Місцезнаходження будівлі автогаражів у вказаному акті не зазначено, однак позивач зауважує, що вказана будівля автогаражів розташована на АДРЕСА_1.
Згодом, із слів позивача, ним було придбано три майнових паї на підставі договорів купівлі-продажу майнового паю від 28.12.2012, а саме: 
-договору купівлі-продажу майнового паю номінальною вартістю 3978,00 грн в ОСОБА_8 (зареєстровано в реєстрі за №184) (арк.спр.12-12зв.);
-договору купівлі-продажу майнового паю номінальною вартістю 5629,00 грн в ОСОБА_9 (зареєстровано в реєстрі за №182) (арк.спр.13-13зв.);
-договору купівлі-продажу майнового паю номінальною вартістю 2171,00 грн в ОСОБА_10 (зареєстровано в реєстрі за №183) (арк.спр.14-14зв.).
Позивач стверджує, що 05.02.2016 Мужилівською сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області на підставі вказаних договорів взамін свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ТР-ХІІІ за № 001907 від 12.02.2002, йому було видано нове свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ТР-ХІІІ за № 006435 на майновий пай в розмірі 11903,00 грн (арк.спр.10).
Про те, що свідоцтво про право власності на майновий пай серії НОМЕР_3 від 12.02.2002, яке було видано ОСОБА_1 втратило чинність, свідчить також рукописний напис «погашено, видано нове свідоцтво 006435» (арк.спр.11).
Позивач наголошує, що після придбання вказаних вище майнових паїв у 2016 році, згідно досягнутої домовленості із іншими пайовиками, він фактично отримав у власність 1/4 частку будівлі автогаражів, приступив до її використання в межах вказаної частки у своїй діяльності та використовував їх за потребою, знаючи, що вказана частка належить йому на праві власності. 
Також позивач, констатує що іншу частину вказаної будівлі автогаражів використовували ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
На звернення позивача до державного реєстратора Підгаєцької міської ради із заявою про реєстрацію за ним права власності на 1/4 частку нежитлової будівлі бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі, розташованої по АДРЕСА_1 , державним реєстратором Підгаєцької міської ради на підставі поданих ним документів, у проведенні державної реєстрації права власності на об`єкт вказаного нерухомого майна ОСОБА_1 було відмовлено, про що свідчить лист-відмова № 06/01-02 від 03.11.2022 (арк.спр.19-20). 
Разом з тим, державний реєстратор зазначив, що право власності на нежитлову будівлю бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі, розташованої по АДРЕСА_1 уже зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, виданого 03.11.2006 Мужилівською сільською радою. 
Крім того, державним реєстратором роз`яснено процедуру державної реєстрації права власності на виділене в натурі нерухоме майно, що визначена пунктом 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, де зокрема визначено документи, які необхідно подати для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств, а саме: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна.
Разом з тим, державним реєстратором зазначено, що відмітку про виділення майна в натурі на свідоцтві про право власності на майновий пай має право ставити лише правонаступник реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства. Відомості про правонаступництво перевіряються згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. У разі відсутності правонаступника, особа може звернутися до суду з позовом про визнання права власності (арк.спр.20).
Дослідженими матеріалами справи встановлено, що нежитлова будівля бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі, яка розташована по АДРЕСА_1 , приватизована та перебуває у власності двох осіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (відповідачі у справі) із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Відповідно до копії акта передачі майна у натурі згідно поданих заяв i сертифікатів вiд 18.03.2002 комісією, у складі якої значиться і ОСОБА_1 , було передано майнові паї, серед яких під №21 та №22 числяться автогаражі 1 комплекс та огорожа гаражів. В списку осіб, які прийняли майно значиться ОСОБА_11 (арк.спр.101-102).
Відповідач ОСОБА_5 набув права власності на 69/100 частину зазначеного об`єкту нерухомості на підставі рішення виконавчого комітету Мужилівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області № 31 від 31 жовтня 2006 року про оформлення права приватної власності (арк.спр.21).
Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 03.11.2006 засвідчує, що ОСОБА_5 є власником 69/100 бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі, загальною площею 590,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (арк.спр.22).
Відповідач ОСОБА_3 набув права власності на 31/100 частину зазначеного об`єкту нерухомості, на підставі рішення виконавчого комітету Мужилівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області № 32 від 31 жовтня 2006 року про оформлення права приватної власності (арк.спр.23).
Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 03.11.2006 підтверджує, що ОСОБА_3 є власником 31/100 частини бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі , загальною площею 254,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (арк.спр.24).
Однак, позивач в позовній заяві звертає увагу, що вказані правовстановлюючі документи були видані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 незаконно, шляхом вчинення посадовими особами службового підроблення в результаті вчинення злочину, передбаченого ст. 366 КК України «Службове підроблення».
Згідно з вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2015 року (арк.спр.180-187зв., арк.спр.26-33) по справі №593/1262/14-к ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України (в редакції 2001 року) і призначено покарання. На підставі ст.49 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальну справу провадженням закрито (арк.спр.180-187зв., арк.спр.26-33).
Проаналізувавши мотивувальну частину вироку Бережанського районного суду Тернопільської області від 29.10.2015 встановлено, що (далі за текстом) « ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді сільського голови с. Мужилів, Підгаєцького району, Тернопільської області, будучи в силу цього службовою особою, уповноваженою на виконання організаційно розпорядчих та адміністративно господарських функцій та згідно положень "Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №-177 із наступними змінами, станом на 20 червня 2006 року (далі - Порядок) посадовою особою органу місцевого самоврядування, уповноваженою на виконання функцій держави по оформленню та видачі офіційних документів - свідоцтв на право власності на майновий пай членів колективного сільськогосподарського підприємства (далі - свідоцтва), за попередньою змовою, в групі з директором ТзОВ "Мужилівське" с. Мужилів, Підгаєцького району, Тернопільської області ОСОБА_6 , кримінальна справа про обвинувачення якого, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 28 ч. І ст. 366 КК України, 14 травня 2010 року закрита постановою Бережанського районного суду Тернопільської області у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, діючи умисно, у власних особистих інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , вчинив службове підроблення, оформивши та видавши офіційні документи свідоцтва (майнові сертифікати) на своє ім`я та ім`я ОСОБА_5 , які містили, завідомо для ОСОБА_3 неправдиву офіційну інформацію, попередньо внесену у них ОСОБА_13 .
Так, ОСОБА_3 , 2 жовтня 2006 року, перебуваючи в с. Мужилів, Підгаєцького району Тернопільської області, в приміщенні Мужилівської сільської ради, в порушення вимог п. 14 Порядку, яким передбачена видача та оформлення свідоцтва на право власності на майновий пай члена підприємства (майновий сертифікат), сільською радою, в особі сільського голови лише згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства, де згідно п.5 Порядку дата складання такого списку визначається зборами співвласників, завідомо знаючи, що такий список осіб, які мають право на майновий пай підприємства був затверджений 10 лютого 2002 року зборами співвласників агрофірми "Галичина (правонаступником якого є ТзОВ "Мужилівське", де його ( ОСОБА_3 ) частка у пайовому фонді згаданого підприємства згідно такого списку" становить 0,18 % від загального пайового фонду майна підприємства або у грошовому виразі 3729,00 грн, будучи службовою особою, діючи умисно та у власних інтересах, незаконно оформив, посвідчивши своїм підписом та печаткою Мужилівської сільської ради, Підгаєцького району, Тернопільської області, як голова Мужилівської сільської ради, попередньо виготовлене ОСОБА_6 свідоцтво серії НОМЕР_4 від 2 жовтня 2006 року, на право власності на майновий пай члена вказаного підприємства (майновий сертифікат) на своє ім`я - ОСОБА_3 , яке містило завідомо для нього неправдиві відомості, про те, що його, ОСОБА_3 , частка у пайовому фонді підприємства становить 31/100, чим безпідставно було збільшено його частку у майні підприємства з 0,18% до 0,31%, а також завідомо для нього неправдиві відомості про те, що зазначене свідоцтво видається Мужилівської сільською радою, Підгаєцького району, Тернопільської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 20 червня 2006 року, що не відповідало дійсності, оскільки з приводу затвердження такого списку та збільшення розміру частки ОСОБА_3 у майні пайового фонду підприємства з 0,18% до 0,31%, загальні збори співвласників майна ТзОВ «Мужилівське» 20 червня 2006 року не проводились і таке рішення не приймалося та видав дане свідоцтво від імені Мужилівської сільської ради, Підгаєцького району, Тернопільської області, як уповноважена службова особа вказаної ради.
Окрім цього, ОСОБА_3 , в один із днів, у період з 20 червня 2006 року по кінець липня 2006 року, перебуваючи в с. Мужилів, Підгаєцького району, Тернопільської області, в приміщенні Мужилівської сільської ради, Підгаєцького району, Тернопільської області, в порушення вимог п. 14 Порядку, яким передбачена видача та оформлення свідоцтва на право власності на майновий пай члена підприємства (майновий сертифікат), сільською радою, в особі сільського голови, лише згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства, де згідно п.5 Порядку дата складання такого списку визначається зборами співвласників, завідомо знаючи, що такий список осіб, які мають право на майновий пай підприємства був затверджений 10 лютого 2002 року, зборами співвласників агрофірми "Галичина" (в подальшому ТзОВ "Мужилівське") і частка ОСОБА_5 у пайовому фонді згаданого підприємства становить 0,08 %, від загального пайового фонду майна підприємства або у грошовому виразі - 211,00 грн, будучи службовою особою, діючи умисно та в інтересах ОСОБА_5 , незаконно оформив, посвідчивши своїм підписом та печаткою Мужилівської сільської ради, Підгаєцького району, Тернопільської області, як голова Мужилівської сільської ради, попередньо виготовлене ОСОБА_6 свідоцтво серії НОМЕР_5 від 20 червня 2006 року на право власності на майновий пай члена вказаного підприємства (майновий сертифікат) на ім`я ОСОБА_5 , яке містило завідомо для ОСОБА_3 неправдиві відомості про те, що частка ОСОБА_5 у пайовому фонді підприємства становить 69/100, чим безпідставно збільшено його частку у майні підприємства з 0,08% до 0,69%, а також завідомо для ОСОБА_3 неправдиві відомості про те, що зазначене свідоцтво видається Мужилівською сільською радою, Підгаєцького району, Тернопільської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 20 червня 2006 року, що не відповідало дійсності, оскільки з приводу затвердження такого списку та збільшення розміру частки ОСОБА_5 у майні пайового фонду підприємства з 0,08% до 0,69%, загальні збори співвласників майна ТзОВ "Мужилівське" 20 червня 2006 року не проводились і таке рішення не приймалось та видав дане свідоцтво від імені Мужилівської сільської ради, Підгаєцького району, Тернопільської області як уповноважена службова особа вказаної ради.
Таким чином, ОСОБА_12 , незаконно оформив, посвідчивши своїм підписом як голова Мужилівської сільської ради Підгаєцького району та печаткою Мужилівської сільської ради Підгаєцького району офіційні документи, у які попередньо ОСОБА_6 внесено завідомо для ОСОБА_12 неправдиві відомості та видавши дані документи, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача завідомо неправдивих документів, вчинене за попередньою змовою в групі осіб».
Позивач запевняє, що з огляду на встановлення вироком суду вказаних фактів, рішення виконавчого комітету Мужилівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за № 31 від 31.10.2006 «Про оформлення права приватної власності» на 69/100 частин бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі ( АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_5 є незаконним та підлягає скасуванню, а також рішення виконавчого комітету Мужилівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за № 32 від 31.10.2006 «Про оформлення права приватної власності» на 31/100 частину бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі ( АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_3 є незаконним та підлягає скасуванню. 
Окрім того, на його думку, видані Мужилівською сільською радою свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане 03.11.2006 ОСОБА_5 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , видане 03.11.2006 року ОСОБА_3 також є незаконними та підлягають скасуванню.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_5 зазначає наступне:
Як видно із ксерокопії книги обліку основних засобів i малоцінного інвентаря ТзОВ «Мужилівське» в число майна, яке підлягало розпаюванню, входили: автогаражі на суму 30930,81 грн та огорожа гаражів - 4000 грн. 
Згідно з свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) cepiї ТР-XІІІ № 001934 ОСОБА_5 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства агрофiрми «Галичина», ТзОВ «Мужилiвське» загальною вартістю 211,00 грн. Він, як член агрофiрми «Галичина», правонаступником якої в подальшому було ТзОВ «Мужилівське», був внесений в списки осiб, якi мають право на майновий пай. Його право на майновий пай не підлягає оспоренню, оскiльки це право він набув в порядку та спосiб встановлений чинним законодавством про розпаювання сiльськогосподарських товариств.
З цих підстав вважає абсурдними та незаконними доводи позивача ОСОБА_1 про скасування права власності в цілому на його частку в 69/100 частини колишньої машино-тракторної майстернi, гаражу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
В списки осiб, якi мають право на майновий пай в частку майна яких було визначено машино-тракторні майстернi, гараж, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 входили i його близькі родичі, якi передали свої права на майно безпосередньо йому, зокрема це: ОСОБА_14 - батько (свідоцтво про право на майновий сертифікат серiї ТР-Х111 № 002346, частка визначена в розмірі 2089 грн; ОСОБА_15 , яка одночасно є спадкоємцем першої черги по закону, як дружина померлого ОСОБА_16 . За усною домовленістю йому добровiльно передали свої частки в майні ще 40 осіб, якi входили в список осiб, яким розподiлом визначено було їх частки на примiщення машино-тракторнi майстернi, авто гараж та огорожу. В такий спосiб йому збільшена визначена частка майнового паю.
Факт передачi майнових паїв не підлягає сумнiву, так як це не порушує прав позивача, який ці обставини i сам не оспорює. 
Вказане рішення при розпаюванні ухвалювали на загальних зборах членів ТзОВ «Мужилівське» i воно ніким не оскаржувалось та є чинним по даний час. 
Акт передачi майна в натурі згiдно поданих заяв i сертифікатів вiд 18.03.2002 підтверджує факт передачi авто гаражу вартістю 30930,81 грн та огорожі гаража - 4000 грн. Вказане майно прийняли ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а передали це майно члени комісії, в склад якої входив позивач ОСОБА_1 . Вказаний акт має силу юридичного документа, який власниками цих майнових паїв не оскаржувався.
За весь час використання ним машино-тракторної майстерні, гараж, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ніхто перешкод не чинив та не заявляв своє право на частку в спірному майні, а також не оскаржував його право власності на зазначене майно. Позивач не наділений правом на оспорення вказаних правочинів.
Своє волевиявлення члени ТОВ «Мужилівське», якi входили в список осiб, якi мають право на майновий пай i в яких частки по розподiлу припадали на авто гаражі та огорожу, висловили сільському голові (на той час) ОСОБА_3 - відповідачу по справі та директору ТОВ «Мужилівське» ОСОБА_19 , в такий спосіб було проведено збори, на підставі яких прийняті відповідні рішення, в тому числі рішення Мужилівської сiлъської ради Підгаєцького району за №31 вiд 31.10.2006, яким вирішено оформити право приватної власності на 69/100 частини колишньої машино-тракторної майстерні, гаражу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за ним, ОСОБА_5 . 
Наголошує, що тоді ж частка в розмірі 69/100 була виділена йому ОСОБА_5 в натурі тобто як окремий об`єкт нерухомості, який був виділений з блоку авто гаража.
Відповідач ОСОБА_5 зауважує, що спірний об`єкт нерухомості на той час перебував в напівзруйнованому стані, йому знадобилось значна кількість як трудових, так i грошових вкладень і зусиль для приведення його в належний стан. Також, ним було підведено електропостачання до авто гаража за власнi кошти, i оформлено технічну документацію на нього. 
Впродовж багатьох років його право власності на частку в розмірі 69/100 автогаража, як окремий об`єкт нерухомості, ніким не оспорювалась.
В переліку майна в акті прийняття-передачi майна вiд 20.06.2002 під №3 дійсно зазначено бокс авто гаражу одна частина, вартість якої становитъ 7700 грн. Вказаний акт про прийняття майна підтверджено особистим підписом ОСОБА_1 , що дає пiдстави вважати, що в 2002 poцi, група майнових пайовиків, в склад якої входив i позивач, отримали в загальне користування конкретне майно, в тому числі бокс авто гаражу, одна частина вартістю 7700 грн, однак питання про передачу у власність позивача будь-якого майна цим документом не вирішувалось.
Посилання позивача на акт прийняття-передачi майна в натурі вiд ТзОВ «Мужилівське», датований 20.06.2002, як на підставу набуття ним права власностi на спірний об`єкт, суд не може взяти до уваги, оскільки як зазначено в цьому ж документі, майно передається в загальне користування згідно поданих заяв i майнових сертифікатів групі осіб (у доданому списку 85 громадян, арк.спр.16-17).
Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів, що частка з блоку автогаражу була виділена в натурі саме йому, тобто зареєстрована як окремий об`єкт нерухомості, який був видiлений з оформленням технічної документації на нього.
Вiдповідач ОСОБА_5 заперечує той факт, що позивач набув право власностi на 1/4 частину колишньої машино-тракторної майстернi, гаражу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з такого:
1) відповідно до договорів купівлі-продажу майнових паїв вiд 28.12.2012 за реєстрами №№182,183,184 особи: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 продали належні їм на праві власностi на підставі майнових сертифікатів, а ОСОБА_1 прийняв - майновi паї у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського товариства ТзОВ «Мужилівське», що засвiдчують факт набуття позивачем права на майновi права зазначених ociб;
2) долучений акт вiд 2002 року підтверджує лише вартісну суму майнових паїв, проте жодний із цих документів не засвідчує факт передачі особам ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 їх частки в майнi, яка б була визначена, зокрема в майнi колишньої машино-тракторної майстерні, гаражу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а тому посилання на дані докази не можуть бути правовою підставою для задоволення позову, оскільки не підтверджує тої обставини, що спірне майно може входити до складу майнових паїв та відповідно відсутні пiдстави для визнання права власностi на 1/4 частину колишньої машино-тракторної майстернi, гаражу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем в порядку укладення правочину на майновi паї. 
Суд вважає, що з цими доводами ОСОБА_1 дійсно погодитись не можна. Позивачем не надано доказів, які би підтверджували чи конкретизували, яке саме майно було визначено, згідно з рішенням загальних зборів членів ТзОВ « Мужилівське» при розподілі, для ОСОБА_1 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Більш того, ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 право власності ОСОБА_5 на 69/100 частки автогаража, як окремий об`єкт нерухомості, не оспорювали i не вважали, що мають частки в цьому об`єктi.
Крім того, свідоцтво про право власності на майновий пай (де збільшено розмір частки майнового паю (було видано позивачу пізнiше дати складання акта приймання передачі-20.06.2002. 
Відповідач ОСОБА_5 акцентує, що вказані суперечності дають підстави для висновку, що на пiдставi свідоцтва про право власностi на майновий пай серії НОМЕР_6 , виданого на ім`я ОСОБА_1 не приймалося рішення зборів власників про виділення в натурі ОСОБА_1 частки пайового фонду майна ТзОВ «Мужилiвське» у вигляді 1/4 частки будівлі блоку колишньої машино-тракторної майстернi, гаражу розташованої за адресою: АДРЕСА_1 i акт приймання-передачі майна на пiдставi вказаного свідоцтва не складався (арк.спр.72-76).

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 зазначає таке: 
Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу про те, що оскаржуваним ним рiшенням виконавчого комітету Мужилівської сільської ради №32 вiд 31.10.2006 та свідоцтвом про право власностi на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданим 03.11.2006 порушуються його законні права та інтереси. Відповідно останній не обґрунтував жодними належними та допустимими доказами те, що він має законне право претендувати на 1/4 частини бувшої машино-тракторної майстерні авто-гаражі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 не надав рішення зборiв співвласників, згiдно з яким йому чи особам в яких, як зазначено в позовній заяві, він придбав 28 грудня 2012 poкy майнові паї, здійснювалось виділення із складу пайового фонду майна в натурі бувшої машино-тракторної майстерні авто-гаражі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 чи акту приймання передачі даного нерухомого майна (який по змісту можливо було б розуміти як таке рішення). Натомість позивач представив суду копію акту про передачу у користування боксу гаража разом з тим, із змісту поданої копії не вбачається якого саме гаража та за якою адресою дане приміщення розташоване (було розташоване), що також ніяк не підтверджує належність йому права власності на це майно у відповідності до вимог ст. 317 ЦК України.
Водночас, із змісту свідоцтва про право власностi на майновий пай члена колективного сiльськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) cepiї ТР-XIII за №006435, виданого 05 лютого 2016 року головою Мужилівської сільської ради, (а саме представленої копії) вбачається, що таке не було засвідчене пiдписом та печаткою керiвника ТзОВ «Мужилівське» отже, так як свідоцтво, на яке посилається позивач виготовлене із порушенням норм чинного законодавства, на його думку не є документом. Позивач не довів підстав набуття права власностi ним та як наслідок протиправностi реєстрації права власностi за відповідачами на дане майно. 
Вважає, що поданий позов не містить жодного належного та допустимого доказу про те, що позивачу будь-коли виділялось у власність майно ТзОВ «Мужилівське» (агрофірми «Галичина»), а саме 1/4 частини бувшої машино-тракторної майстерні авто-гaражі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а також що останнiй має право претендувати на таке майно.
В поданому позові зазначається про те, що позивач набув право власностi на майновий пай в розмірі 125 грн ТзОВ «Мужилiвське» на підставі свідоцтва про право власностi на майновий пай №001907 вiд 12.02.2002.
Звертає увагу, що таке свiдоцтво є погашеним. Як зазначено в цьому свідоцтві таке погашено та видано нове свідоцтво cepii ТР XIII №006435, яке було оформлено із порушенням вимог Закону, разом з тим зазначає, що позивач на підставі свідоцтва cepiї ТР XIII №006435 в 2016 році, з допомогою державного реєстратора оформив право приватної власностi на 1/3 зерноскладу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який в минулому належав до майнового фонду ТзОВ «Мужилiвське», тобто членам колективного господарства. Даним зерноскладом останнiй розпоряджається як власник та використовує його лише у власних цiлях.
Крiм того, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги також тим, що «20.06.2002 на підставі акту приймання передачі майна в натурі, йому як пайовику було передано пайове майно, перелiк якого визначений у вказаному акті». Однак в акті приймання-передачі майна в натурі вiд ТзОВ «Мужилiвське» в загальне користування згiдно поданих заяв i майнових сертифікатів ОСОБА_1 вiд 20.06.2002 жодним чином не свідчить про те, що позивачу такий перелiк рухомого та не рухомого майна передавався у власність), а тільки в користування.
Більше того, навіть якщо припустити, що позивач мав дійсне свiдоцтво про право власностi на майновий пай з часткою визначеною в розмірі 125 грн, він жодним чином не міг претендувати на частину авто-гаражів вартістю 7700 грн.
Iз поданої позовної заяви та долучених до неї додатків не вбачається, що позивач оскаржував відмову державного реєстратора вiд 03.11.2022. У вказаному листі - відмові реєстратор посилається на необхідність дотримання процедури державної реєстрації права власностi на виділене в натурі нерухоме майно згiдно з порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ № 1127 вiд 25.12.2015 року (далі Порядок).
Згідно з п. 51 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власностi у зв`язку iз видiленням нерухомого майна в натурi власниками майнових паїв членів колективних сільськогосподарських пiдприємств подаються: 
1) свідоцтво про право власностi на майновий пай члена колективного сiльськогосподарського пiдприємства (майновий сертифiкат) з відміткою підприємства правонаступника реорганiзованого колективного сiльськогосподарського пiдприємства про видiлення майна в натурі, засвiдченою пiдписом керiвника такого підприємства та печаткою;
2) акт приймання - передачi нерухомого майна.
При цьому, відмітку про видiлення майна в натурі на свiдоцтвi про право власностi на майновий пай має право ставити лише правонаступник реорганiзованого колективного сiльськогосподарського підприємства. Відомості про правонаступництво перевіряються згiдно з даними єдиного державного реєстру юридичних осiб, фізичних осiб - підприємців та громадських формувань.
Агрофірма «Галичина» мала правонаступника ТзОВ «Мужилiвське», яке було зареєстроване 10.08.2012 та припинено згiдно ухвали вiд 27.04.2021 Господарського суду Тернопільській області із внесенням запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи тiльки 26.08.2021.
Таким чином, якщо позивач вважав, що йому виділено ще у 2002 році нерухоме майно в натурі міг, мав право та обов`язок звернутися до пiдприємства правонаступника та отримати в такого відмітку пiдприємства правонаступника, реорганiзованого колективного сiльськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвiдчену пiдписом керiвника такого підприємства та печаткою на свiдоцтвi про право власностi на майновий пай члена колективного сiльськогосподарського пiдприємства (майновий сертифiкат), а також акт приймання-передачi нерухомого майна.
Доказів того, що позивач не мав можливості до 26.08.2021 звернутися до ТзОВ «Мужилiвське» та отримати вiд такого акт приймання-передачi нерухомого майна, а також вiдмiтку про видiлення майна в натурі, засвідчену пiдписом керiвника такого підприємства та печаткою на свiдоцтвi про право власностi на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) cepiї ТР - XIII № 006435 або ж те, що таке підприємство безпідставно чи незаконно відмовило у такiй законній вимозi позивача - позивачем не представлено. Очевидним є те, що позивачу не виділялось в натурі таке майно як 1/4 частина бувшої машино-тракторної майстернi гаражі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, протилежного ним не доведено.
Позивач також вказує на отримання ним в 2016 році нового свiдоцтва взамін на старі, погашені, зазначає, що ним було отримано в натурі майно l/4 частки будівлі автогаражі, а також зазначає, що він приступив до її використання, а інші - 3/4 частки використовували відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Агрофірма «Галичина» мала декілька боксів та комплексів гаражiв, частина яких на даний час не існує через те, що такі повністю розібрані, демонтовані на буд матеріали, або ж розвалені через неналежне їх утримання.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Зі змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права.
За ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі. 
Позивач просить визнати за ним право власності на конкретну 1/4 частку будівлі автогаражу, посилаючись на арифметичний розрахунок вартості майна. Проте, як встановлено судом, на підставі акта приймання-передачі від 20.06.2002 майно було передано ТОВ «Мужилівське» не особисто ОСОБА_1 , а в загальне користування усій групі пайовиків згідно з доданим списком, де позивач виступав лише як їхній представник.
Відповідно до ст. 356-358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Майно, передане у загальне користування колективу осіб, належить усім учасникам цього списку разом.
Позивач вказує, що набув право на майновий пай (у грошовому еквіваленті 125 грн, а згодом 11903 грн). Свідоцтво про майновий пай засвідчує лише його частку в пайовому фонді колишнього підприємства, а не право власності на конкретний об`єкт нерухомості. Акт приймання-передачі від 20.06.2002, на який посилається ОСОБА_1 , було підписано з ним як із представником групи пайовиків. Тобто майно (частина боксу) було передано у спільне часткове користування групі осіб, а не особисто позивачу. Позивач не надав суду доказів того, що між усіма пайовиками з списку 2002 року було укладено договір про виділ йому конкретного майна чи встановлення порядку користування нерухомим майном, як того вимагає закон. Придбання інших паїв у 2012 році за договорами купівлі-продажу - це знову ж таки купівля прав на паї. Тобто сам по собі факт купівлі позивачем інших майнових паїв не означає автоматичного збільшення його особистої частки саме в цій будівлі до 1/4 без згоди інших пайовиків. Позивач не надав суду протоколу загальних зборів усіх пайовиків із зазначеного списку або укладеного між ними договору про розподіл часток у цьому конкретному нерухомому майні чи виділ частки в натурі. Набуття майна в загальне користування групою пайовиків виключає можливість самостійного, одноособового визначення позивачем власної частки у розмірі 1/4 шляхом простого арифметичного розрахунку вартості паїв без укладення відповідного договору або прийняття відповідного рішення зборами співвласників. 
Аналізуючи положення ст. 328, 364 ЦК України та Порядку № 315 Мінагрополітики, суд зазначає, що наявність свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) або фактичний вступ у користування без належного юридичного оформлення не породжує права власності на конкретну нерухомість. Належних доказів проведення загальних зборів пайовиків щодо виділу позивачу 1/4 частини бувшої машино-тракторної майстерні, гаражі, розташованої в АДРЕСА_1 , не надано.
Крім того, оскільки блок автогаражу передавався в загальне користування цілій групі осіб (пайовиків), будь-який судовий спір щодо визначення часток у цьому майні, скасування реєстраційних документів чи визнання права власності прямо стосується прав та обов`язків усіх інших пайовиків із цього списку (або їхніх правонаступників/спадкоємців).

Оцінюючи доводи позивача щодо преюдиціального значення вироку Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2015 року у справі №593/1262/14-к, суд зазначає таке. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, лише в питаннях, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Зазначеним вироком дійсно встановлено факт вчинення службового підроблення ОСОБА_3 як сільським головою с. Мужилів, що призвело до безпідставного збільшення майнових часток ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Разом з тим, встановлена вироком суду протиправність дій відповідача ОСОБА_3 та незаконність виданих свідоцтв про право власності не звільняє позивача від обов`язку довести наявність у нього самого законного права приватного чи спільного володіння конкретною 1/4 часткою будівлі автогаражу. 
Вирок у розумінні цивільного процесуального закону лише фіксує обставини вчинення злочину, проте він не замінює собою встановлений цивільним законодавством порядок набуття, зміни чи припинення речових прав. Судове рішення не може базуватися на припущенні, що у разі незаконності набуття майна відповідачами, право власності на нього автоматично виникає у позивача.
Оскільки ОСОБА_1 не надав належних та допустимих цивільно-правових доказів правомірного виділу йому частки в натурі з майна, яке перебувало в загальному користуванні колективу пайовиків, сама по собі доведена вироком суду незаконність реєстрації майна за відповідачами не є самостійною чи достатньою підставою для задоволення цього цивільного позову про визнання права власності. 

Позивач просить скасувати рішення виконкому та свідоцтва про право власності від 2006 року. Проте, відповідно до стабільної практики ВС, скасування рішень органів місцевого самоврядування або свідоцтв, які вже реалізовані (на їх підставі зареєстровано право власності), є неефективним способом захисту. Належним способом захисту в таких спорах є витребування майна або визнання права власності з одночасним припиненням права власності особи, за якою воно зареєстроване.
Позивач просить визнати за собою право власності на 1/4 (тобто 25%) об`єкта нерухомості. При цьому за відповідачами з 2006 року зареєстровано 31/100 та 69/100 часток, що разом становить 100% об`єкта. Позивач не заявляє вимоги про припинення чи зменшення часток відповідачів. Якщо суд задовольнив би позовні вимоги у такому вигляді, загальний розмір часток на один об`єкт нерухомості в реєстрі становитиме 125% (25% + 31% + 69%). Суд не може виходити за межі позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) і самостійно зменшувати частки відповідачів. Отже, такий спосіб захисту є неефективним і не може бути реалізований.

З огляду на те, що відповідачі заявляли і про застосування позовної давності, це також є самостійною підставою для відмови в позові. Позивач стверджує, що дізнався про порушення свого права лише у листопаді 2022 року від державного реєстратора. Проте, обґрунтовуючи позов, він посилається на вирок Бережанського районного суду від 29 жовтня 2015 року. 
Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Оскільки кримінальна справа розслідувалася, а вирок був ухвалений ще у 2015 році й набрав законної сили у 2016 році, позивач, як зацікавлена особа (колишній пайовик), мав об`єктивну можливість дізнатися про правовий статус нерухомого майна ще тоді. З моменту набрання вироком законної сили (27.01.2016) до моменту звернення з цим позовом (серпень 2025 року) минуло понад 9 років. Більш того, у 2015 році позивач уже звертався до суду з подібним позовом щодо 1/3 частини зерноскладів. Загальна позовна давність у 3 роки (ст. 257 ЦК) суттєво пропущена. 

Таким чином, враховуючи те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту прав, який у разі задоволення позову призведе до існування часток, що перевищують ціле об`єктне значення (125%), а також зважаючи на те, що позивачем не надано доказів правомірного виділу його частки в натурі зі спільного майна пайовиків, а до участі у справі не залучено інших пайовиків, чиїх прав та інтересів прямо стосується даний спір, та з огляду на вимоги ст. 81 ЦПК України, що саме на позивача покладено обов`язок довести правомірність своїх претензій, чого ним зроблено не було, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відмову в їх задоволенні у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат
Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати на його користь не відшкодовуються.

На підставі ст. 182, 328, 364 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України суд

У Х В А Л И В : 

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Підгаєцької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, визнання права власності- відмовити повністю.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса; 48011, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, село Мужилів, РНОКПП НОМЕР_7 .
Представник позивача: ОСОБА_2 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , тел. НОМЕР_9 .
Відповідач 1: Підгаєцька міська рада Тернопільської області, код ЄДРПОУ 04058462, адреса: 48000, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, місто Підгайці, вул. Шевченка, буд. 39; електронна адреса: pidgmiskarada@ukr.net , 04058462@mail.gov.ua , тел.(03542) 2-22-58.
Відповідач 2: ОСОБА_3 , адреса: 48011, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, село Мужилів.
Відповідач 3: ОСОБА_5 , адреса: 48011, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, село Мужилів.

Повний текст рішення складено і підписано 29 травня 2026 року.

Суддя:	  	Валентина КРАВЧУК