ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2015/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство “Національні інформаційні системи”, Луцька міська рада, ОСОБА_2 про скасування пункту наказу та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство “Національні інформаційні системи”, Луцька міська рада, ОСОБА_2 про скасування пункту 3 наказу Міністерства юстиції України (Тимчасово блокувати доступ державному реєстратору Локачинської селищної ради Волинської області Одіон Ользі Олександрівні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 (два) місяці).
Відновлення доступу до Державного реєстру речових прав, для подальшого виконання обов`язків покладених на ОСОБА_1 державою, через те, що адміністративний розгляд даного позову може перевищити строк застосування санкції у вигляді тимчасового блокування строком 2(два) місяці.
Позовні вимоги обгрутнтовані тим, що 05 лютого 2026 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №293/5 “Про задоволення скарги” Луцької міської ради від 05.12.2025 №1.1-11/6992/2025 «про визнання прийнятим з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення державного реєстратора Локачинської селищної ради Волинської області Одіон Ольги Олександрівни від 31.10.2024 №75839206. 
Даним наказом тимчасово блокований доступ державному реєстратору Локачинської селищної ради Волинської області Одіон Ользі Олександрівні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 (два) місяці.
Позивач вважає наказ Міністерства юстиції України №293/5 від 05.02.2026 “Про задоволення скарги” протиправним, оскільки ним порушено та перевищено функції органу розгляду адміністративних скарг, не дотримався принципів верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; рівність перед законом; обґрунтованість; безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; добросовісність і розсудливість; пропорційність; відкритість; своєчасність і розумний строк; ефективність; презумпції правомірності дій та вимог особи.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
27.02.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки заявлені вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідачем під час розгляду скарги реалізовано свої контрольні функції у сфері державної реєстрації. Наказом №293/5, відповідно до вказаних вище норм законодавства, задоволено скаргу, визнано прийнятим з порушеннями Закону №1952-IV та анульовано оскаржуване рішення, та тимчасово блоковано доступ державному реєстратору ОСОБА_1 до Державного реєстру прав строком на 2 (два) місяці.
Вважає твердження позивачки про те, що «Мін`юст анулював рішення держреєстратора, але не має повноважень анульовувати (скасовувати) правовстановлювальні документи» нелогічними та такими, що не відповідають змісту спірних правовідносин, оскільки наказом №293/5 Міністерством юстиції України було прийнято виключно ті рішення, ухвалення яких прямо віднесено до його компетенції законом.
Крім того, вважає твердження позивача, що існує невизначений спір про користування та розпорядження об`єкта нерухомого майна між органами прокуратури, органами державної влади, місцевого самоврядування, та представником бізнесу – ФОП ОСОБА_2 , спробою уникнути відповідальності за проведення державної реєстрації з порушенням Закону №1952-IV та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.
Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року в задоволенні клопотання представника Міністерства юстиції України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державного підприємства “Національні інформаційні системи”, Луцької міської ради, ОСОБА_2 про скасування пункту наказу – відмовлено.
У відповіді від 04.03.2026 на відзив позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити повністю.
У запереченнях від 09.03.2026 на відповідь на відзив представник відповідача зазначив, що доводи, викладені у відповіді на відзив від 03.03.2026, повторюють зміст позовної заяви та були спростовані відповідачем у відзиві на позовну заяву. 
Вважає, що Міністерством юстиції України прийнято мотивоване рішення у формі Наказу №293/5 за наслідком повного та всебічного дослідження матеріалів скарги, відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з дотриманням встановлених законодавством процедур, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
В додаткових поясненнях від 22.04.2026 представник відповідача вказує, що під час розгляду скарги Луцької міської ради від 05.12.2025 №1.1-11/6992/2025 (вх. №СК-4997-25) позивачем не надано Міністерству юстиції України доказів, які б свідчили про наявність у Мін`юсту підстав для залишення скарги без розгляду по суті.
Твердження скаржника щодо дня, коли йому стало відомо про порушення його прав, оцінюється Міністерством юстиції на основі презумпції достовірності та відхиляється лише за наявності доказів, що скаржник дізнався або міг дізнатися про таке порушення раніше, ніж це зазначено ним у скарзі. 
Встановлення початку перебігу суб`єктивного строку здійснюється із застосуванням стандарту доказування «поза розумним сумнівом». 
Звертає увагу суду на те, що у скарзі Луцькою міською радою, відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV, було зазначено дату та обставини, за яких їй стало відомо про порушення оскаржуваним рішенням своїх прав. 
Так, скаржником вказано, що Луцька міська рада дізналася про оскаржуване рішення 17.11.2025, після надходження листа Волинської обласної прокуратури від 17.11.2025 №15-1434ВИХ-25, на підтвердження чого були додані докази отримання вказаного листа. 
Під час розгляду скарги жодним із учасників адміністративного провадження не було надано документів, які б підтверджували обізнаність скаржника про вчинення оскаржуваної реєстраційної дії раніше дати, зазначеної у скарзі. 
Водночас, зазначає, що до повноважень Комісії не належить перевірка відомостей щодо сформованих довідок з Державного реєстру прав. 
У посадових осіб Міністерства юстиції України відсутній доступ до Державного реєстру прав щодо здійснення перевірки історії запитів в частині отримання відомостей про надання інформації з реєстру. 
Крім цього, звертає увагу на те, що інформаційні довідки, надані позивачем разом із клопотанням про приєднання до матеріалів справи від 17.04.2026, не свідчать про обізнаність Луцької міської ради про прийняття державним реєстратором Одіон О.О. рішення від 31.10.2024 №75839206 щодо приміщення (групи приміщень), торгово-офісного приміщення.
Для відмови у розгляді скарги по суті з підстав пропуску строку на оскарження, Мін`юст має мати беззаперечні докази порушення цього строку, оскільки в іншому випадку матиме місце безпідставна відмова у розгляді скарги, яка буде ґрунтуватися лише на припущеннях.
Таким чином, посилання на нібито пропуск строку подання скарги є безпідставним та спрямоване на відвернення уваги від порушень, допущених державним реєстратором Одіон О.О. під час проведення реєстраційних дій, які були виявлені під час розгляду Скарги. Адже з відомостей Державного реєстру прав Комісією встановлено, що державним реєстратором Одіон О.О. при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено законодавство, оскільки проведено державну реєстрацію змін до розділу на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його реконструкцією без документів передбачених пунктом 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.
У зв`язку із чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Ухвалою суду від 29 квітня 2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державного підприємства “Національні інформаційні системи”, Луцької міської ради, ОСОБА_2 про скасування пункту наказу – відмовлено.
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.
05 лютого 2026 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №293/5 “Про задоволення скарги”, яким скаргу Луцької міської ради від 05.12.2025 №1.1-11/6992/2025 задоволено.
Визнано прийнятим з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювано рішення державного реєстратора Локачинської селищної ради Волинської області Одіон Ольги Олександрівни від 31.10.2024 №75839206. 
Тимчасово блокований доступ державному реєстратору Локачинської селищної ради Волинської області Одіон Ользі Олександрівні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 (два) місяці.
Позивач вважає оскаржуваний наказ відповідача протиправним, оскільки прийнятий з порушенням принципу верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; рівність перед законом; обґрунтованість; безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; добросовісність і розсудливість; пропорційність; відкритість; своєчасність і розумний строк; ефективність; презумпції правомірності дій та вимог особи, а тому звернулася з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (далі – державна реєстрація прав), розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV). 
Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону №1952-IV Державна реєстрація прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав визначені статтею 7 Закону № 1952-IV, згідно з якою Мін`юст: 1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; 2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; 3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; 4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; 5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; 7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; 9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; 9-1) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Положеннями абзацу першого частини першої статті 37 Закону №1952-IV передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Повноваження щодо розгляду скарг розмежовано між Міністерством юстиції України та його територіальними органами. 
Так, Мін`юст розглядає: 1) скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) скарги на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України; 3) повідомлення державного реєстратора про виявлений ним факт використання його ідентифікаторів доступу до Державного реєстру прав іншими особами (частина друга статті 37 Закону №1952-IV). 
Процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, зокрема на дії, проведені в автоматичному режимі, на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Мін`юсту, а також повідомлень державних реєстраторів про виявлені ними факти використання їх ідентифікаторів доступу до Державного реєстру прав чи Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань іншими особами відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» із урахуванням особливостей, визначених Законами України № 1952-IV і «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», визначено Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (далі – Порядок №1128).
Згідно із пунктом 9 Порядку №1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в реєстрах, у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації, відмовити в її задоволенні або залишити скаргу без розгляду по суті; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення або дії визнаються такими, що прийняті із порушенням Законів №1952-IV і «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» і підлягають анулюванню, скасуванню, і які дії, що випливають із відповідного факту визнання такими, що прийняті із порушенням Законів №1952-IV і «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», підлягають вчиненню.
Судом встановлено, що 05.12.2025 до Міністерства юстиції України надійшла скарга Луцької міської ради від 05.12.2025 №1.1-11/6992/2025 на рішення від 31.10.2024 №75839206 державного реєстратора Локачинської селищної ради Волинської області Одіон О.О. щодо приміщення (групи приміщень), торгово-офісного приміщення, що розташоване за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 34.
Згідно висновку комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Міністерства юстиції України від 16.01.2026 за результатами розгляду скарги встановлено, що житловий будинок в якому знаходиться приміщення є щойно виявленою пам?яткою архітектури місцевого значення, що підтверджується облікового карткою об?єкта культурної спадщини та актом технічного стану об?єкта (пам?ятки) культурної спадщини від 11.04.2013 №6, який є додатком до облікової картки об?єкта культурної спадщини (далі разом - облікова карта та акт), а також рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 у справі №140/5406/25 (далі - судове рішення) за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправного та зобов?язання вчинити дії, яким визнано протиправною бездіяльність Управління щодо невиконання вимог чинного законодавства України із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об?єкт культурної спадщини - житловий будинок, що розташований за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 34.
Оскаржуваним рішенням державним рестратором Одіон О.О. проведено державну реєстрацію змін до розділу на об?єкт нерухомого майна, зокрема, змінено назву з квартири на приміщення та адресу з АДРЕСА_1 на Волинська обл., Луцький р-н, м. Луцьк, вул. Хмельницького Б., буд. 34, на підставі Відомостей з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі - ЄДЕССБ) від 29.10.2024 (далі - відомості з ЄДЕССБ), заяви (згода - рішення) власника об?єкта нерухомого майна, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Мудрик Олександрою Євгеніївною 29.10.2024, зареєстрованій в реєстрі за №9046 (далі - заява), виписки з інвентаризаційних матеріалів №28/24 огляд торгово офісного приміщення від 28.10.2024, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт Буд Проект» (далі - виписка) та технічного паспорту від 28.10.2024, отриманого з ЄДССБ, за реєстраційним номером TIO1:8719-7608-2735-2844 (далі - технічний паспорт).
В результаті прийняття оскаржуваного рішення було змінено щойно виявлену пам?ятку архітектури місцевого значення, що перешкоджає збереженню її матеріальної ідентичності.
З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) Комісією встановлено, що державним реєстратором Одіон О.О. при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено законодавство, оскільки проведено державну реєстрацію змін до розділу об?єкту нерухомого майна у зв?язку з його реконструкцією без документу про прийняття його в експлуатацію, передбаченою реєстраційним законодавством.
З відомостей Державного реєстру прав Комісією встановлено, державним реєстратором Одіон О.О. при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено законодавство, оскільки проведено державну реєстрацію змін до розділу на об?єкт нерухомого майна у зв?язку з його реконструкцією без документів передбачених пунктом 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127).
Пунктом 77 Порядку №1127 (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об?єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об?єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об?єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об?єкт проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об?єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси (крім випадку проведення реконструкції об?єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об?єднання), отриманих державним реєстратором з ЄДЕССБ.
У разі коли закінчений будівництвом об?єкт у результаті нового будівництва с складовою частиною будинку, будівлі, споруди (квартира, гаражний бокс, машиномісце, інше житлове та нежитлове приміщення), яка після прийняття об?єкта в експлуатацію є самостійним об?єктом нерухомого майна, відомості про прийняття в експлуатацію та про присвоєння адреси отримуються щодо будинку, будівлі або споруди, складовою частиною яких є такий об?єкт, а щодо відповідної складової частини будинку, будівлі, споруди - відомості про присвоєння адреси такій частині.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об?єкт у результаті реконструкції проводиться також за наявності відомостей про державну реєстрацію права власності на такий об?єкт відповідно до законодавства до проведення його реконструкції.
Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об?єкт є відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених пунктами 78, 79 та 80 Порядку №1127.
Таким чином, оскаржуване рішення прийнято з порушенням Закону та підлягає анулюванню, оскільки воно не відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав.
Пунктами 1 та 2 частини третьої статті 10 Закону (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Пунктом 4 частини першої статті 18 Закону (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що проведення державної реєстрації прав проводиться в такому порядку, зокрема, перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону у разі якщо, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження це є підставою для відмови в державній реєстрації
прав.
За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (абзац перший частини другої статті 24 Закону).
Частиною шостою статті 37 Закону встановлено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав
Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема, про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав).
Підпунктами «а», «б» пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону визначено, що підставою для визнання прийнятим з порушенням Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав с встановлення Міністерством юстиції України, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктами 1, 2-1, 4 частини першої статті 3 Закону. У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну засаду державної реєстрації прав (з посиланням на відповідне положення цього Закону), з порушенням якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав, за наявності підстав для залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, відмови в державній реєстрації прав або зупинення державної реєстрації прав. У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну підставу (з посиланням на відповідне положення цього Закону), всупереч якій державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.
Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визнається прийнятим з порушенням цього Закону та анулюється виключно у разі неможливості відновлення порушеного права скаржника шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 1 3 частини сьомої статті 37 Закону. Не можуть бути підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора допущені ним формальні (несуттєві) помилки, які не впливають на об?єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Оскільки оскаржуване рішення прийнято за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав передбаченої пунктом 4 частини першої статті 24 Закону, а також з порушенням загальної засади державної реєстрації прав, визначеної пунктом і частини першої статті 3 Закону, а саме щодо гарантування державою об?єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а допущені при його прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою та впливають на об?єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому враховуючи, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону, це оскаржуване рішення підлягає анулюванню.
Таким чином, оскаржуване рішення прийнято з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) та підлягає анулюванню, оскільки воно не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав.
Абзацами першим – четвертим частини шостої статті 37 Закону №1952-IV визначено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу: 
про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); 
про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); 
про залишення скарги без розгляду по суті. 
Відповідно до частини сьомої статті 37 Закону №1952-IV у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про: 
1) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора (про державну реєстрацію прав, про зупинення державної реєстрації прав, про залишення заяви без руху або про відмову в державній реєстрації прав), анулювання рішення територіального органу Міністерства юстиції України;
2) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором, або про зобов`язання державного реєстратора виправити допущену ним технічну помилку; 
3) зобов`язання державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав усунути допущені ними порушення з визначенням строків виконання такого зобов`язання; 
4) тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;
5) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; 
6) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Абзацом 9 частини 7 статті 37 Закону №1952-IV встановлено, що одночасно із визнанням прийнятим з порушенням цього Закону та анулюванням рішення державного реєстратора, анулюванням рішення територіального органу Міністерства юстиції України, а також у разі відсутності підстав для їх анулювання Міністерство юстиції України може прийняти одне із рішень, передбачених пунктами 4-6 цієї частини. 
Зважаючи на порушення державним реєстратором ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав, Комісією прийнято рішення про наявність достатніх підстав для тимчасового блокування державному реєстратору ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру прав строком на 2 (два) місяці.
Таким чином, наказом Міністерства юстиції України №293/5 від 05 лютого 2026 року, відповідно до вказаних вище норм законодавства, задоволено скаргу, визнано прийнятим з порушеннями Закону №1952-IV та анульовано оскаржуване рішення, та тимчасово блоковано доступ державному реєстратору Одіон О.О. до Державного реєстру прав строком на 2 (два) місяці. 
Міністерство юстиції України є органом, на який покладено обов`язки із проведення контролю за здійсненням державної реєстрації прав. Розгляд скарги, анулювання реєстраційних дій та застосування до державного реєстратора санкцій є способами реалізації таких повноважень. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08.11.2022 у справі №910/5214/21 (пункти 67-71), оцінюючи повноваження Мін`юсту щодо розгляду скарг у сфері державної реєстрації відповідно до Порядку №1128, виснував: 
«застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Це свідчить про доцільність оскарження саме реєстраційних дій шляхом подання скарги до Міністерства юстиції України, у відповідності до Закону, що наділяє право на вибір шляхом звернення до контролюючого органу, який наділений певними повноваженнями.
Міністерство юстиції України наділене повноваженнями розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, які подані особою, яка вважає, що її права порушено. 
Міністерство юстиції України не є судовим органом, та не може вирішувати спір про поділ майна, а рішення суду з цього питання відсутнє. Міністерство юстиції України після встановлення порушень при реєстраційних діях приймає рішення про їх скасування, та здійснює контроль законності реєстраційних дій, у відповідності до наданих законом повноважень. 
Отже, Відповідачем було прийнято Наказ, яким скаргу ОСОБА_2 задоволено, у межах наданих повноважень з дотриманням вимог чинного законодавства, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції».
Відтак, суд вважає, що відповідачем під час розгляду скарги реалізовано свої контрольні функції у сфері державної реєстрації.
Крім того, позивач у позовній заяві стверджує, як підставу для скасування спірного наказу, що скаржник міг дізнатися про порушення своїх прав раніше, ніж 17.11.2025, оскільки інформація про речові права є загальнодоступною, а Луцька міська рада та Волинська обласна прокуратура є користувачами відомостей Державного реєстру прав.
Натомість, представник відповідача зауважив, з чим погоджується суд, що Міністерство юстиції України під час надання висновків та прийняття рішень повинне посилатись на беззаперечні обставини та факти, які повинні підтверджуватись матеріалами скарги та відомостями державних реєстрів. 
Під час перегляду у судовому порядку наказів Мін`юсту, прийнятих за результатами розгляду скарг, суди неодноразово зазначали про необґрунтованість залишення скарг без розгляду по суті чи відмову в задоволенні скарг з підстав пропуску строку на оскарження за відсутності належних доказів такого пропуску. 
Так, Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 у справі №400/1825/20 зазначив, що висновок Мін`юсту про пропущення строку звернення зі скаргою є лише припущенням та вказав: «колегія суддів враховує, що відповідно до частин першої та другої статті 32 Закону №1952-IV інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом.
Для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі. 
Як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується сторонами, відповідачем не надано суду доказів отримання ОСОБА_1 інформації з державного реєстру прав, яка, зокрема є платною, і це свідчить про те, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено в порядку частини другої статті 77 КАС України того, що ОСОБА_1 була обізнана з порушенням діями державного реєстратора свого права на момент подання заяви 13 липня 2019 року».
Таким чином, як свідчить практика Верховного Суду, Міністерство юстиції України може залишити скаргу без розгляду по суті виключно умови доведеного та належним чином підтвердженого пропуску строку її подання. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду скарги Луцької міської ради відповідачем не отримано (не здобуто) жодних доказів пропущення строку, встановленого частиною третьою статті 37 Закону №1952-IV.
Таких доказів, не долучено ОСОБА_1 до матеріалів позовної заяви та не надано під час розгляду справи судом.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що скаржник міг дізнатися про порушення своїх прав раніше, ніж 17.11.2025, з огляду на що суд вважає такі ствердження позивача необгрунтованими та такими, що не віднайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом.
Інші посилання позивача є такими, що не змінюють висновків суду та не можуть слугувати підставою для скасування спірного наказу.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 05.02.2026 №293/5 “Про задоволення скарги” і, як наслідок, відмови у задоволенні позовних вимог.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) і “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство “Національні інформаційні системи”, Луцька міська рада, ОСОБА_2 про скасування пункту наказу та зобов`язання вчинити дії, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Ю. Сорока