П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 713/1015/26 
Головуючий у 1-й інстанції: Осокін А.Л. 
Суддя-доповідач: Шидловський В.Б. 
30 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора УПП в Чернівецькій області капітана поліції Федерюка Івана Ярославовича, старшого інспектора УПП в Чернівецькій області капітана поліції Стахіва Андрія Степановича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до старшого інспектора УПП в Чернівецькій області капітана поліції Федерюка Івана Ярославовича, старшого інспектора УПП в Чернівецькій області капітана поліції Стахіва Андрія Степановича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення.
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2026 року позов задоволено в повному обсязі.
Постанови від 13.04.2026 серії ЕНА №6959394, серії ЕНА №6959481, серії ЕНА №6959708, серії ЕНА №6959785, серії ЕНА №6959986, серії ЕНА №6959595, серії ЕНА №6959647, серії ЕНА №6959849, серії ЕНА №6959890 про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.140 КУпАП та накладення на неї адміністративних стягнень у виді штрафу в розмірі по 1020 грн. за кожну - скасовано, провадження у справах - закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5994,40 грн.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Водночас, апелянт відзначає про допущення судом першої інстанції формального підходу у визначенні належного складу сторін у даній справі, а саме хто є належним відповідачем у даній справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач звернувся із позовом до старшого інспектора УПП в Чернівецькій області капітана поліції Федерюка Івана Ярославовича, старшого інспектора УПП в Чернівецькій області капітана поліції Стахіва Андрія Степановича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області.
13.04.2026 відносно позивача відповідачем ОСОБА_2 винесено постанови у справах про адміністративні правопорушення ЕНА №6959394, ЕНА №6959481, ЕНА №6959708, ЕНА №6959785, ЕНА №6959986, та відповідачем ОСОБА_3 винесено постанови у справах про адміністративні правопорушення ЕНА №6959595, ЕНА №6959647, ЕНА №6959849, ЕНА №6959890, якими позивача визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.140 КУпАП та на неї накладено адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за кожною.
Згідно постанови ЕНА №6959394, позивач 03.04.2026 о 14:22:22 в м.Вижниця по вул.Українська,111, будучи відповідальною особою, порушила правила, норми і стандарти при утриманні автомобільної дороги Т2601 26 км.+950 м, а саме завчасно не ліквідувала ями на вибоїни на проїжджій частині дороги та встановили дорожні знаки, які не відповідають ДСТУ 4100, чим порушила п.1.5 ПДР – Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх знаків.
Згідно постанови ЕНА №6959481, позивач 03.04.2026 о 14:40:10 в м.Вижниця по вул.Українська,111, будучи відповідальною особою, порушила правила, норми і стандарти при утриманні автомобільної дороги Т2601 33 км+800 м, а саме завчасно не ліквідувала ями на вибоїни на проїжджій частині дороги та встановили дорожні знаки, які не відповідають ДСТУ 4100, чим порушила п.1.5 ПДР – Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх знаків.
Згідно постанови ЕНА №6959708, позивач 03.04.2026 о 15:07:37 в м.Вижниця по вул.Українська,111, будучи відповідальною особою, порушила правила, норми і стандарти при утриманні автомобільної дороги Т2601 45 км+700 м, а саме завчасно не ліквідувала ями на вибоїни на проїжджій частині дороги та встановили дорожні знаки, які не відповідають ДСТУ 4100, чим порушила п.1.5 ПДР – Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх знаків.
Згідно постанови ЕНА №6959785 позивач 03.04.2026 о 15:17:22 в м.Вижниця по вул.Українська,111, будучи відповідальною особою, порушила правила, норми і стандарти при утриманні автомобільної дороги Т2601 53 км+900 м, а саме завчасно не ліквідувала ями на вибоїни на проїжджій частині дороги та встановили дорожні знаки, які не відповідають ДСТУ 4100, чим порушила п.1.5 ПДР – Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх знаків.
Згідно постанови ЕНА №6959986, 03.04.2026 о 15:41:54 в м.Вижниця по вул.Українська,111, будучи відповідальною особою, порушила правила, норми і стандарти при утриманні автомобільної дороги Т62 41 км+487 м, а саме завчасно не ліквідувала ями на вибоїни на проїжджій частині дороги та встановили дорожні знаки, які не відповідають ДСТУ 4100, чим порушила п.1.5 ПДР – Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх знаків.
Крім того, згідно постанови ЕНА №6959595 позивач 03.04.2026 о 14:52:35 в м.Вижниця по вул.Українська,111, будучи відповідальною особою, порушила правила, норми і стандарти при утриманні автомобільної дороги Т2601 35 км+100 м, а саме завчасно не ліквідувала ями на вибоїни на проїжджій частині дороги та встановили дорожні знаки, які не відповідають ДСТУ 4100, чим порушила п.1.5 ПДР – Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх знаків.
Згідно постанови ЕНА №6959647, позивач 03.04.2026 о 15:00:38 в м.Вижниця по вул.Українська,111, будучи відповідальною особою, порушила правила, норми і стандарти при утриманні автомобільної дороги Т2601 40 км+700 м, а саме завчасно не ліквідувала ями на вибоїни на проїжджій частині дороги та встановили дорожні знаки, які не відповідають ДСТУ 4100, чим порушила п.1.5 ПДР – Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх знаків.
Згідно постанови ЕНА №6959849, позивач 03.04.2026 о 15:25:03 в м.Вижниця по вул.Українська,111, будучи відповідальною особою, порушила правила, норми і стандарти при утриманні автомобільної дороги Т2601 55 км+000 м, а саме завчасно не ліквідувала ями на вибоїни на проїжджій частині дороги та встановили дорожні знаки, які не відповідають ДСТУ 4100, чим порушила п.1.5 ПДР – Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх знаків.
Згідно постанови ЕНА №6959890, позивач 03.04.2026 о 15:31:23 в м.Вижниця по вул.Українська,111, будучи відповідальною особою, порушила правила, норми і стандарти при утриманні автомобільної дороги Т2601 55 км+000 м, а саме завчасно не ліквідувала ями на вибоїни на проїжджій частині дороги та встановили дорожні знаки, які не відповідають ДСТУ 4100, чим порушила п.1.5 ПДР – Порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх знаків.
Позивач вважає вказані постанови незаконними, оскільки вона не являється посадовою особою, на яку покладено обов`язок та відповідальність за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг. Окрім того, на момент складення оскаржуваних постанов ями і вибоїни за координатами, які вказані в оскаржуваних постановах – були відсутні.
Виходячи з викладеного позивач просить суд скасувати оскаржувані постанови, провадження у справах – закрити.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів, надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, в призмі доводів апеляційної скарги, відзначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом положень ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист встановленим шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
За приписами ст.46 КАС України сторонами у справі є позивач та відповідач.
При цьому, п.9 ч.1 ст.4 КАС України встановлює, що відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Предметом розгляду у даній справі є правомірність винесення працівниками поліції постанов у справах про адміністративні правопорушення та накладення адміністративних стягнень передбачених ч.1 ст.140 КУпАП. 
Згідно зі ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Суд зазначає, що відповідачем у справі зазначено інспекторів та Управління патрульної поліції у Чернівецькій області.
В силу п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
У відповідності до ч.ч.1-2 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Таким чином, за приписами ст.222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч.1 ст.140 КУпАП покладено на органи Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Приписами ч.1 ст.1 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ч.1 ст.13 Закону України "Про Національну поліцію" систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції. Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 Закону України "Про Національну поліцію").
Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Приписами ч.3 ст.288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.1 ст.140 КУпАП інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.
Отже, відповідні інспектори та управління не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч.1 ст.140 КУпАП.
Відповідно до ст.ст.25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас, позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.
Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 р. у справі за №724/716/16-а.
Судова колегія звертає увагу на те, що органом Національної поліції, у даній справі, є Департамент патрульної поліції, від імені якого виступає Управління патрульної поліції у Чернівецькій області.
Однак, Департамент, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи, позивачем залучений не був, клопотань про заміну неналежного відповідача до суду першої інстанції також подано не було.
Колегія суддів зазначає, що у суду не має переважного права на зміну сторін у справі за власною ініціативою, а тому суд повинен розглядати позов в межах позовних вимог визначених позивачем.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.
Саме таку позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 803/1252/17.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Отже, з наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховним Судом у постанові №162/445/16-а від 02 вересня 2020 року.
Враховуючи ту обставину, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності у суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.
Колегія суддів наголошує, що згідно пункту 4 частини третьої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.
При цьому, суд апеляційної інстанції не надає оцінку доводам позивача по суті позовних вимог та вважає за необхідне відзначити, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області задовольнити повністю.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2026 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.