Справа № 335/2898/26
Номер провадження № 2-о/521/271/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року
Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Бобуйка І.А.
секретаря судового засідання – Литвиненко А.Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2026 року заявник звернувся до Вознесенського районного суду м. Запоріжжя з вищевказаним позовом, в якому просив суд встановити факт, що особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01 серпня 1987 року по 24 червня 1992 року навчався у навчальному закладі «Ленінградське вище військове інженерне будівельне училище імені генерала армії А.Н. Комаровського» за спеціальністю «Будівництво і експлуатація будівель і споруд» та здобув повну вищу освіту у навчальному закладі «Ленінградське вище військове інженерне будівельне училище імені генерала армії ОСОБА_2 », отримав кваліфікацію інженер-будівельник, отримав диплом НОМЕР_1 від 24 червня 1992 року реєстраційний № НОМЕР_2 виданий Ленінградським вищим військовим інженерно будівельним училищем імені генерала армії ОСОБА_2 та виписки із залікової відомості від 24 червня 1992 року реєстраційний №19189.
Ухвалою Вознесенського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2026 року матеріали справи передано за підсудністю до Хаджибейського районного суду м. Одеси. 
13.04.2026 року автоматизованою системою розподілу справ між суддями матеріали справи передано судді Бобуйку І.А. 
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14.04.2026 року позовну заяву залишено без руху.
27.04.2026 року заявник подав заяву про усунення недоліків, якою усунув всі недоліки, що були визначені в ухвалі від 14.04.2026 року. 
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28.04.2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.
Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином та своєчасно. 
Суд, вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.
01.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення дострокової пенсії як учаснику бойових дій відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV та ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.
08.08.2025 року ПФУ в Запорізькій області прийняв рішення № 155350024742 про відмову у призначенні пенсії, мотивуючи тим, що страховий стаж заявника на момент звернення становив лише 21 рік 4 місяці 25 днів, тоді як вимагається не менше 25 років. При цьому ПФУ в Запорізькій області відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1987 по 22.06.1992 у Ленінградському вищому військовому інженерному будівельному училищі імені генерала армії ОСОБА_2 , оскільки диплом серії НОМЕР_1 від 24.06.1992 р. не має відповідної печатки, а з 19.06.2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року у зв`язку з чим, стаж роботи стаж роботи у російській федерації зараховується по 31.12.1991 рік. 
Відповідно до архівної довідки галузевого державного архіва Міністерства оборони України від 03.03.2026 року №179/1/2285, витягу із послужного списку, виписки із залікової відомості від 24.06.1992р., атестації (на присвоєння першого офіцерського звання) вказано, що ОСОБА_1 навчався з 01.08.1987 року по 24.06.1992 рік в Ленінградському вищому військовому інженерно будівельному училищі імені генерала армії ОСОБА_2 (в подальшому перейменоване на Санкт- Петербургске).
Встановлення факту, що має юридичне значення необхідне заявнику для можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення, гарантоване Конституцією України та звернення до органів Пенсійного фонду України. 
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Встановлення фактів є особливою функцією суду, необхідною для підтвердження певної обставини як факту, про що просить заявник. Необхідність цього виникає у зв`язку із прогалиною в інформації або її відсутності, яка не дає змоги дійти остаточного висновку у питанні.
Визначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України у перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно із частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 320/948/18 зазначила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення не підлягає задоволенню. З підстав того, що встановлення факту навчання (часу та місця перебування у навчальному закладі) як самостійного юридичного факту не передбачено ст. 315 ЦПК України. Наведена норма не містить такого виду юридичних фактів, що може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження. Отже, заявлена вимога не підпадає під жоден із передбачених законом випадків встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Разом із тим, дослідивши матеріали справи, суд звертає увагу на наступне. З наданої копії диплома серії НОМЕР_1 від 24.06.1992 року вбачається, що документ видано на ім`я « ОСОБА_3 » (у написанні російською мовою). Водночас у паспорті громадянина України НОМЕР_3 від 07.07.2017 року прізвище заявника зазначено як « ОСОБА_4 » (відповідно до норм українського правопису).
Розбіжність між прізвищем « ОСОБА_5 » (у дипломі, написаному російською мовою) та « ОСОБА_4 » (у паспорті громадянина України) є наслідком транслітерації/перекладу прізвища з російської на українську мову, а не помилкою у написанні. Утім, з формально-юридичної точки зору ця розбіжність унеможливлює ідентифікацію заявника як особи, якій виданий диплом, що перешкоджає використанню документа для підтвердження трудового стажу та оформлення пенсії.
За таких обставин, суд вважає, що дійсною юридичною проблемою заявника є не встановлення факту навчання, а встановлення факту належності документа - диплома серії НОМЕР_1 від 24.06.1992 року — саме йому як особі, прізвище якої у паспорті ( ОСОБА_4 ) відрізняється від прізвища, зазначеного у дипломі ( ОСОБА_5 ).
Саме ця обставина є підставою для звернення до суду в порядку п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України — встановлення факту належності правовстановлюючого документа (диплома) особі, прізвище якої у документі не збігається з прізвищем, зазначеним у паспорті. Вказаний вид факту прямо передбачений законом і може бути встановлений у судовому порядку.
Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а в точності щодо встановлення факту навчання не підлягає задоволенню, оскільки заявлений предмет вимоги виходить за межі, встановлені ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Разом із тим, суд роз`яснює заявникові, що він не позбавлений права повторно звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа — диплома серії НОМЕР_1 від 24.06.1992 року, виданого на ім`я « ОСОБА_3 », — саме йому, ОСОБА_1 , відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, СУД –

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б) про встановлення факту, що має юридичне значення – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУ Д Д Я: І.А. Бобуйок