ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/25693/24 пров. № А/857/23959/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Обрізка І.М.,
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року, прийняте суддею Мричко Н.І. у місті Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, ГУ ПФУ у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність відповідачів щодо неврахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 29.01.2024 № 6 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державного службовця від 29.01.2024 № 7, які видані Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, при обчисленні пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 № 380/6679/24; 
- зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській та ГУ ПФУ в Одеській області здійснити з 30.01.2024 перерахунок та виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 у справі № 380/6679/24 на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 29.01.2024 № 6 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державного службовця від 29.01.2024 № 7, які видані Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та провести виплату із урахуванням виплачених страхових сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд зазначив, що за бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
В частині позовних вимог звернених до ГУ ПФУ у Львівській області, суд дійшов висновку, що у задоволенні таких слід відмовити, оскільки таке не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправним дій Головного управління, яке винесено на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 по справі № 380/6679/24.
Позивач повинен був звернутись до суду не з новою позовною заявою, а із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), в порядку статті 383 КАС України.
Апелянт звернув увагу на те, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 по справі №280/6679/24 Головним управлінням заяву позивача від 30.01.2024 розглянуто повторно та винесено рішення про відмову в перерахунку, оскільки перерахунок пенсії за віком за нормами Закону № 889-VIII розмір пенсії з урахуванням спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за віком державним службовцям — 30 років 9 місяців 29 днів, зменшується. Виходячи з інтересів позивача, перерахунок пенсії недоцільний.
Зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні справи вийшов за межі завдань адміністративного судочинства, а саме втрутився в дискреційні повноваження Головного управління, зобов`язавши здійснити з 30.01.2024 перерахунок та виплату пенсії державного службовця на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в позові.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 у справі №380/6679/24 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №134650013571 від 26.02.2024; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 04.07.2001 по 23.03.2022; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024 про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723-XII, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у рішенні.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 у справі №380/6679/24 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 в справі № 380/6679/24 змінено, виклавши абзаци третій та четвертий резолютивної частини рішення у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», починаючи з 30 січня 2024». У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 в справі № 380/6679/24 залишено без змін.
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 25.10.2024 №134650013571 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії на виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 у справі №380/6679/24 у зв`язку із зменшенням розміру пенсії. Вказано, що оскільки при переведенні на пенсію за віком за нормами Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» розмір пенсії з урахуванням спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за віком державним службовцям – 30 років 9 місяців 29 днів, зменшується, перерахунок пенсії недоцільний. 
Листом від 27.11.2024 ГУ ПФУ в Одеській області повідомлено позивача про те, що судовим рішенням не покладено обов`язку щодо обчислення пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати.
Відповідно до листа ГУ ПФУ у Львівській області від 13.12.2024 вказано, що на виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 у справі №380/6679/24 відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII у зв`язку із зменшенням розміру пенсії. 
Відповідно до частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-ХІІ) визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 за № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі як і раніше - Порядок № 622).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби; розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні; у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому, для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016, а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 як за повний місяць; матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Згідно з п. 5 Порядку № 622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується Правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2017 за № 180/30048 затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 № 889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 №3723-XII «Про державну службу» (далі - Постанова № 1-3).
Такими довідками є:
- про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);
- про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь- які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);
- про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Тобто, нормами чинного законодавства встановлено вимоги щодо необхідності подання довідок для призначення пенсії державного службовця та визначено їх форми.
Аналізуючи викладене, колегія суддів зауважує, що ні Законом № 889-VIII, ні Законом № 3723-XII, ні Порядком № 622 не передбачена можливість призначення пенсії державного службовця без урахування довідок про заробітну плату.
Судом першої інстанції встановлено, що для перерахунку пенсії позивачка подала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 29.01.2024 № 6 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державного службовця від 29.01.2024 № 7, які видані Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, виготовлені відповідно до Постанови № 1-3 та відповідають затвердженим нею формам, що не заперечується відповідачем.
Водночас, відповідач не врахував зазначені вище довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2023 у справі № 560/8328/22, для призначення пенсії за віком за Законом №3723-ХІІ особі, яка на час звернення за її призначенням не є державним службовцем, проте відповідає критеріям, визначеним у пункті 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, використовується розмір заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а не розмір заробітної плати, яку така особа отримувала під час перебування на державній службі.
Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що у спірному випадку обчислення позивачу пенсії державного службовця з 30 січня 2024 відповідно до пункту 4 Порядку № 622 повинно здійснюватися з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 29.01.2024 №6 та №7, видані Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.
Апелянт не надав доказів правомірності дій щодо не взяття до уваги зазначених довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, факт порушення прав позивача знайшло своє підтвердження у ході розгляду справи.
Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції було проігноровано, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправним дій Головного управління, яке винесено на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 по справі № 380/6679/24 не заслуговує на увагу з огляду на наступне.
Суд, розглядаючи справу №380/6679/24 прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви в частині перерахунку пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 29.01.2024 №6 та №7, виданих Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, зазначивши про те, що така вимога є передчасною, оскільки стосується розміру пенсійних виплат, який ще не нарахований суб`єктом владних повноважень. Також суд звернув увагу, що захисту підлягає лише порушене право.
Враховуючи наведене, апелянт прийшов до помилкового висновку, що позивач повинен був звернутись до суду не з новою позовною заявою, а із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), в порядку статті 383 КАС України.
Щодо доводів апелянта про втручання у його дискреційні повноваження, колегія суддів зазначає наступне.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналогічна позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 у справі № 817/864/18 та від 11 листопада 2019 у справі № 818/960/17.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 12 вересня 2019 у справі № 0640/4248/18 та від 08 листопада 2019 у справі №420/914/19.
Таким чином, покликання апелянта на те, що задоволення зазначеної вище позовної вимоги є втручанням у дискреційні повноваження Пенсійного фонду не заслуговує на увагу.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Враховуючи наведене вище, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі №380/25693/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш