ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2367/26 Справа № 243/6830/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соловйова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Городничої В.С., Ткаченко І.Ю.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2025 року по справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання права власності на недоотриману пенсію, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, про визнання права власності на недоотриману пенсію, зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивовано тим, що мати позивача ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла у м. Донецьку. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2024 року встановлено факт смерті ОСОБА_2 у м. Донецьку. На підставі цього судового рішення Покровським відділом ДРАЦС видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . 
Позивач стверджує, що вона звернулась в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно та Постановою державного нотаріуса від 30 квітня 2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено в зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. 
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позивачеві встановлено додатковий строк для прийняття спадщини та в межах встановленого судом строку позивач повторно звернулась в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно. Для визначення складу спадщини нотаріус звернувся до відповідача з відповідним запитом. Відповідач надав нотаріусу відповідь, згідно якій виплата матері пенсії призупинена 1 листопада 2016 року на підставі інформації з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, які перетинають кордон про тривалу відсутність відповідно до п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 365 від 8 червня 2016 р., відповідно до вимог п. 4-1 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За життя вона із заявою про поновлення виплати пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України не зверталась; у пенсійній справі відсутні дані про розмір пенсії, що належала матері позивача і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю.
Позивач вважає, що вона як спадкоємець першої черги після смерті матері, має право на отримання належних спадкодавцеві пенсійних виплат з моменту їх припинення до смерті матері. З наведених підстав позивач просить суд визнати за нею право власності на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з листопада 2016 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачеві недоотриману за життя ОСОБА_2 пенсії за період з листопада 2016 року по липень 2023 року в порядку спадкування за законом.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2025 року позов задоволено та ухвалено:
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на недоотриману пенсію ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з листопада 2016 року по липень 2023 року в порядку спадкування за законом. 
Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) недоотриману за життя пенсію ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з листопада 2016 року по липень 2023 року в порядку спадкування за законом. 
Вирішено питання стосовно судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що суми, зокрема, пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини, суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_2 мала право на нарахування та виплату пенсії незалежно від того, чи зверталась пенсіонерка до територіальних органів Пенсійного фонду України на територію, підконтрольну українській владі, за поновленням виплати пенсії, а тому позивач як спадкоємець померлої відповідно до положень ст. 1227 ЦК України має право на отримання пенсії в порядку спадкування за законом, оскільки згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. 
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Так, судом встановлено, що Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2024 року встановлено, що  ОСОБА_1 (позивач) є дочкою ОСОБА_2 . Вказаним судовим рішенням встановлено факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку.
Копією свідоцтва про смерть, виданого 23 квітня 2024 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку. 
У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 заповіту не залишила, в зв`язку з чим спадкування здійснюється за законом. Встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_1 .
Також встановлено, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , 27 квітня 2024 року спадкоємець першої черги ОСОБА_1 звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Постановою державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Донецької області від 30 квітня 2024 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з пропуском строку, передбаченого ч.1 ст. 1270 ЦК України.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року позивачеві встановлено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері.
В межах встановленого судом строку позивач 21 травня 2025 року звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
Таким чином, позивач відповідно до положень ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, звернувшись 21 травня 2025 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.
21 травня 2025 року приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області із запитом про розмір недоотриманої ОСОБА_2 пенсії або інших платежів.
Листом від 13 червня 2025 року відповідач повідомив нотаріусу, що виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена з 1 листопада 2016 року на підставі п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 365 від 8 червня 2016 р., відповідно до вимог п. 4-1 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 14-4 розділу XV «Прикінцеві положення» того ж Закону. За життя ОСОБА_2 із заявою про поновлення виплати пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України не зверталась; у пенсійній справі відсутні дані про розмір пенсії, що належала матері позивача і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю.
30 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулась в нотаріальну контору із заявою про можливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з неотриманої за життя пенсії.
Листом від 30 червня 2025 року нотаріус повідомив про неможливість видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області не надало інформації щодо розміру недоотриманої ОСОБА_2 пенсії.

Позиція апеляційного суду.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Частиною 1 статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Як вбачається із частини 1 статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 статті 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, свідчить про те, що:
- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв?язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім?ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім?ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім?ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім?ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов?язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1227 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом. 
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).
Посилання апелянта на те, що члени сім`ї повинні звернутися протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаний порядок застосовується виключно до випадків виплати пенсії за місяць смерті та непрацездатним членам сім`ї. У даному ж випадку мова йде не про пенсію як регулярну щомісячну виплату, а про заборгованість, встановлену рішенням суду, яка не була отримана спадкодавицею за життя і яка відповідно до ст. 1227 ЦК України входить до складу спадщини. 
Судове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2025 року у справі №243/6830/25 остаточно встановило склад спадкового майна, тому подальші розрахунки ПФУ або довідки не мають юридичної сили. 
Доводи відповідача про те, що нараховані суми пенсії, на виплату яких померлі мали право, але не отримали своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, в тому числі і спадкоємцями за законом, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.
ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. 
Доводи апелянта в скарзі про те, що  ОСОБА_2  не зверталась із заявою щодо поновлення виплати пенсії, а тому пенсійні виплати з 01 листопада 2016 року по 31 липня 2023 року не підлягали нарахуванню і не були нараховані, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна. Спадкоємець успадковує право на належні спадкодавцю суми пенсії на підставі статті 1227 ЦК України в розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх одержання на момент своєї смерті.
При цьому, припинення виплати пенсії за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та неоскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначеної пенсії і не позбавляє його спадкоємців можливості успадкувати право на її отримання.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі заявник. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу пенсійні виплати ОСОБА_2 за період 01 листопада 2016 року по 31 липня 2023 року, на які вона мала право за життя, але не отримувала через не нарахування цих пенсійних виплат Пенсійним фондом, тому позивач як спадкоємець має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, оскільки суми недоотриманої за життя пенсіонером пенсії входить до складу спадщини. 
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законодавства. Тому доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом норм матеріального права є безпідставними. 
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. 
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області — залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 28 квітня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича

І.Ю. Ткаченко