ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 907/893/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Баранець О.М.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит-Інвест"

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області
(суддя - Андрейчук Л.В.)
від 12.02.2026
та постанову Західного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Галушко Н.А., судді: Желік М.Б., Орищин Г.В.)
від 07.04.2026

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит-Інвест"
про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.12.2024 

у справі № 907/893/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит-Інвест"
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
про визнання недійсними рішень загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю Транзит-Інвест (далі - ТОВ Транзит-Інвест) звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" (далі - АТ ОГС "Закарпатгаз") про визнання недійсними рішень, оформлених протоколом позачергових дистанційних загальних зборів та протоколами про підсумки голосування №1-3 на позачергових дистанційних загальних зборах акціонерів АТ ОГС "Закарпатгаз" від 08.06.2023.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позачергові дистанційні загальні збори акціонерів АТ ОГС "Закарпатгаз" 08.06.2023 були ініційовані і проведені АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз", яке не є акціонером товариства, а лише управителем активів, чим порушено вимоги законодавства, Статуту товариства, а також права ТОВ "Транзит-Інвест" як акціонера, оскільки судове рішення про арешт корпоративних прав позивача обмежує лише право розпорядження акціями, але не скасовує право брати участь у зборах і голосувати. 

1.3. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.12.2024 у справі №907/893/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

1.4. Рішення мотивоване тим, що на підставі договору управління активами №11/2022 від 05.07.2022, укладеного між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА) та АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2022 у справі №757/11188/22-к та розпорядження Кабінету Міністрів України №429-р від 28.05.2022, АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" отримало в управління належні позивачу цінні папери (акції), емітовані відповідачем, та повноваження щодо реалізації прав за такими цінними паперами, серед яких право на участь в управлінні товариством, у тому числі на скликання та проведення загальних зборів акціонерів товариства. Рішення позачергових загальних зборів акціонерів АТ "Закарпатгаз", скликаних та проведених АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" як управителем арештованих активів, не порушують корпоративних прав позивача, зокрема, права на участь в управлінні товариством.

1.5. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.12.2024 у справі №907/893/23 залишено без змін.

1.6. Верховний Суд постановою від 23.07.2025 у справі №907/893/23 рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 залишив без змін.

1.7. ТОВ "Транзит-Інвест" подано заяву про перегляд рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.12.2024 у справі №907/893/23 за нововиявленими обставинами.

1.8. Вказана заява обґрунтована тим, що АРМА листом від 22.07.2024 № 1055/6.1-33-24/6.2 проінформувало АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" про припинення договору №11/2022 від 05.07.2022 в частині акцій, що належать компаніям, визначеним в ухвалі слідчого судді Вищого антикорупційного суду України від 25.06.2024 у справі №991/3183/24. Ця обставина (припинення договору в частині акцій) існувала на час ухвалення судом рішення та є істотною для вирішення спору, оскільки свідчить про відсутність правових підстав для здійснення АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" функцій управителя арештованими активами ТОВ "Транзит-Інвест" на момент ухвалення оскаржуваного рішення у цій справі.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Господарський суд Закарпатської області ухвалою від 12.02.2026 у справі №907/893/23 відмовив у задоволенні заяви представника ТОВ "Транзит-Інвест" про перегляд судового рішення у справі № 907/893/23 за нововиявленими обставинами.

2.2. Ухвала суду мотивована тим, що обставина, на яку посилається заявник, не є нововиявленою, оскільки припинення договору управління активами №11/2022 від 05.07.2022, про яке зазначено у листі АРМА від 22.07.2024, не спростовує наявності повноважень у АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" станом на момент проведення загальних зборів акціонерів товариства 08.06.2023 та не впливає на юридичну оцінку цих подій.

2.3. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2026 у справі №907/893/23 залишено без змін.

2.4. Суд апеляційної інстанції погодився із висновком місцевого господарського суду, що обставина, на яку посилається заявник, не є нововиявленою.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2026 та постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі №907/893/23, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транзит-Інвест" подало касаційну скаргу на зазначені судові рішення, якою просить оскаржувані ухвалу місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області із вказівкою про необхідність повного дослідження доказів виконання ухвал ВАКС (листа АРМА з усіма додатками та додаткового договору №2) та здійснення змістовного судового розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

3.2. В касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Транзит-Інвест" посилається на те, що прийняті судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та грубим порушенням норм процесуального права, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм матеріального та процесуального права у специфічній ситуації виникнення "юрисдикційної пастки", яка безпосередньо впливає на оцінку легітимності повноважень Управителя активів АРМА та правомірності договору управління. Зокрема, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (в частині гарантії на розгляд справи "судом, встановленим законом") та практики Суду Справедливості Європейського Союзу (Суду ЄС) у системному взаємозв`язку зі статтею 11 Господарського процесуального кодексу України (застосування Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права) та статтею 320 Господарського процесуального кодексу України (підстави для перегляду за нововиявленими обставинами) у подібних правовідносинах.

Скаржник просить Верховний Суд сформулювати висновок про те, що: ухвала про арешт активів, постановлена некомпетентним судом (що підтверджено ВАКС), є рішенням "суду, не встановленого законом". Відповідно до стандартів ЄСПЛ та принципів Суду ЄС (зокрема, у справі C-521/21), врахування яких вимагається практикою Великої Палати Верховного Суду (постанова у справі № 910/9627/20), господарські суди наділені повноваженнями самостійно оцінювати дотримання критерію "суду, встановленого законом" щодо рішень, які є підставою для втручання у цивільні права. Наявність факту порушення підсудності при накладенні первісного арешту є істотною нововиявленою обставиною (пункт 1 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України), яка свідчить про первісну дефектність підстав для управління активами та позбавляє легітимності укладений договір управління ab initio.

Також вважає, що судами необґрунтовано відмовлено у дослідженні доказів та встановлення обставин на неповних матеріалах (пункт 4 частини другої статті 287 господарського процесуального кодексу України, пункт 3 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

Посилається на неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду щодо поняття нововиявлених обставин (пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України). Суди неправильно застосували положення статті 320 Господарського процесуального кодексу України, проігнорувавши висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13. Суди помилково ототожнили дату створення документа (листа АРМА та ухвал ВАКС) з датою виникнення юридичного факту. Натомість нововиявленою обставиною є юридичний факт відсутності легітимних повноважень в Управителя, який об`єктивно існував на момент проведення зборів, але був документально оформлений/ підтверджений на стадії виконання судового рішення ВАКС пізніше.

3.3. Також в касаційній скарзі товариство клопоче про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду в порядку частини п`ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України, мотивуючи його тим, що виключна правова проблема полягає у необхідності вирішення фундаментального питання на зламі юрисдикцій (кримінальної та господарської): якими є цивільно-правові наслідки для договору управління активами, якщо в основу його укладення покладено ухвалу про арешт, постановлену судом із грубим порушенням правил предметної підсудності, що офіційно констатовано іншим спеціалізованим судом (ВАКС).

3.4. У відзиві на касаційну скаргу третя особа АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" заперечує проти вимог та доводів касаційної скарги та просить касаційну скаргу та клопотання про передачу справи на Велику Палату Верховного Суду залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Відзив мотивований тим, що Верховний Суд вже висловлював висновок щодо застосування положень статті 320 Господарського процесуального кодексу України у подібних правовідносинах, зокрема у справі № 920/1349/23, в які серед іншого досліджувалось питання відповідності обставин, на які посилається заявник, критеріям нововиявлених обставин, у тому числі, критерію істотності таких обставин (заявник посилався на лист АРМА від 22.07.2024 та ухвалу ВАКС про скасування арешту від 25.06.2024; посилався на нікчемність договору управління активами товариства, укладеному між АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" та АРМА, у зв`язку зі скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2022 у справі №757/11188/22-к); вважає, що не дослідження додатків до листа АРМА та додаткового договору не є достатнім для скасування оскаржуваних судових рішень; посилання на рішення Європейського суду з прав людини є безпідставним, оскільки Європейським судом не досліджувалися обставини пов`язані з переглядом рішення за нововиявленими обставинами. Також вважає необґрунтованим заявлене скаржником клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2022 у справі №757/1118/22-к задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні 62021000000000160 від 22.02.2021 та накладено арешт на корпоративні права, заборонивши здійснювати облікові операції щодо внесення змін до системи депозитарного обліку щодо цих акцій та розпоряджатись ними, зокрема, що належать на праві власності ТОВ "Транзит-Інвест", емітовані АТ "ОГС "Закарпатгаз".

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2022 у справі №757/11783/22 задоволено клопотання слідчого ДБР про передачу речових доказів у кримінальному провадженні №62021000000000160 від 22.02.2021 та передано такі корпоративні права в управління АРМА.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №429-р "Деякі питання управління активами, на які накладено арешт в кримінальному провадженні, у виняткових випадках" від 28.05.2022 забезпечено передачу активів, а АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз", Міністерство енергетики та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зобов`язано вжити відповідно до законодавства всіх дієвих заходів, спрямованих на запобігання ризику збою та/або переривання функціонування активів, що може призвести до виникнення надзвичайних ситуацій.

Розпорядженням від 01.07.2022 №552-р "Деякі питання діяльності акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз України"" Кабінет Міністрів України попередньо погодив рішення правління НАК "Нафтогаз України" щодо надання згоди на укладення з АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" договору управління активами.

05.07.2022 між АРМА (Установник Управління) та АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" (Управитель) укладено договір №11/2022 про управління активами.

Відповідно до пункту 1.1 цього договору Установник Управління передає Управителю на строк, визначений у пункті 1.2 розділу 1 договору, майно (далі - активи) в управління, а Управитель приймає активи та зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління такими активами.

Пунктом 1.3 договору закріплено, що Управитель набуває повноваження щодо реалізації прав на цінні папери та прав за цінними паперами з дати укладення цього договору.

27.04.2023 на адресу АТ "Закарпатгаз" третьою особою направлено повідомлення про прийняття рішення про скликання та проведення загальних зборів акціонерів АТ "ОГС "Закарпатгаз".

В подальшому на сайті АТ "Чорноморнафтогаз" було опубліковано повідомлення про проведення позачергових загальних зборів акціонерів АТ "ОГС "Закарпатгаз" 05.06.2023.

За результатами проведених загальних зборів акціонерів складено протокол від 08.06.2023, згідно з яким прийняті рішення щодо (згідно порядку денного):

1. Припинення повноважень Голови та членів Наглядової ради відповідача.

2. Обрання членів Наглядової ради відповідача.

3. Затвердження умов цивільно-правових угод з членами Наглядової ради відповідача, встановлення розміру їх винагороди, обрання особи, яка уповноважується на підписання договорів з членами Наглядової ради відповідача.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 25.06.2024 у справі №991/3183/24 скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2022 у справі №757/1118/22-к у кримінальному провадженні 62021000000000160, зокрема, належного ТОВ "Транзит-Інвест".

Листом № 1055/6.1-33-24/6.2 від 22.07.2024 АРМА інформувало АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" про припинення договору №11/2022 від 05.07.2022 про управління активами в частині акцій, що належать компаніям, зазначеним в ухвалі про скасування арешту.

Вважаючи зазначені обставини нововиявленими, позивач звернувся із заявою про перегляд рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2026.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

5.2. Предметом касаційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення суду у цій справі за нововиявленими обставинами.

5.3. Перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами у господарських справах врегульовано главою 3 розділу IV Господарського процесуального кодексу України та є особливим видом провадження в господарському судочинстві.

Відповідно до статті 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

5.4. Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а).

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: 1) їх існування на час розгляду справи; 2) те, що ці обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи; 3) істотність таких обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). За відсутності принаймні однієї з цих ознак обставини не можуть вважатися нововиявленими та, відповідно, бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення. Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/19793/14, від 25.08.2020 у справі № 910/6052/16, від 07.10.2020 у справі № 922/1026/19.

Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту). Так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Також не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом у разі виконання вимог процесуального закону. Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 905/1502/15, від 10.03.2020 у справі № 910/10784/18.

5.5. Згідно з положеннями частини четвертої статті 320 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

5.6. Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Такі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 920/1077/16, від 15.01.2020 у справі № 916/24/17.

У постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, на неврахування якої судами попередніх інстанцій посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена Господарським процесуальним кодексом України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (рішення ЄСПЛ від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови"). Однак, при цьому ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії"). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.06.2011 у справі "Желтяков проти України").

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі "Правєдная проти Росії"). Схожий за змістом висновок викладено в пункті 5.48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18.

5.7. У справі, що розглядається, в обґрунтування доводів заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, позивач посилався на те, що нововиявленою обставиною у цій справі є факт припинення дії договору управління активами (майном) № 11/2022 від 05.07.2022, який був ключовою підставою для висновків суду першої інстанції. Ця обставина стала відома позивачу лише з рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/150/25 від 10.07.2025, повний текст оприлюдненого лише 09.09.2025, в якому встановлено: "АРМА листом від 22.07.2024 №1055/6.1-33-24/6.2 проінформувало АТ "Чорноморнафтогаз" про припинення договору №11/2022 від 05.07.2022 в частині акцій, що належать компаніям, визначеним ухвалі слідчого судді Вищого антикорупційного суду України від 25.06.2024 у справі № 991/3183/24".

Суди попередніх інстанцій, здійснивши аналіз усіх необхідних ознак існування нововиявлених обставин, дійшли висновку, що наведена заявником обставина не підпадає під ознаки, наведені у пункті 1 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що предметом спору у даній справі було оскарження законності рішень позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" від 08.06.2023.

Суд у рішенні від 19.12.2024 надав правову оцінку тим юридичним фактам, обсягу правосуб`єктності та повноваженням АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" як управителя акціями саме станом на дату проведення оскаржуваних зборів - 08.06.2023.

На момент скликання та проведення позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз", які відбулись 08 червня 2023 року, договір управління активами (майном) №11/2022 від 05.07.2022 був чинний, а повноваження АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" як управителя легітимними. Вказані обставини були досліджені судом та покладені в основу рішення, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 та постановою Верховного Суду від 23.07.2025.

Обставини, на які посилається заявник як на "нововиявлені" - а саме про припинення договору управління активами (майном) №11/2022 від 05.07.2022, про яке зазначено у листі АРМА від 22.07.2024, не впливає на юридичну оцінку подій, що відбулися 08.06.2023. Припинення договору не має зворотної сили та не скасовує легітимності дій, вчинених управителем у період, коли договір був чинним.

Отже, обставина на яку посилається заявник як на "нововиялені" - а саме про припинення договору управління активами (майном) №11/2022 від 05.07.2022 не є істотною для справи, оскільки вона не спростовує наявності повноважень у АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" на момент вчинення оскаржуваних дій (проведення зборів 08.06.2023).

Сам факт прийняття (створення) документу під час розгляду справи та існування його на дату ухвалення судового рішення не може автоматично вважатись нововиявленою обставиною по відношенню до обставин, які досліджувались судом під час розгляду справи як підстави позову.
Суди зазначили, що доводи заявника ґрунтуються на необхідності здійснення судом переоцінки законності та обґрунтованості укладення договору управління активами (майном) №11/2022 від 05.07.2022.

До того ж у заяві про перегляд рішення від 19.12.2024 у справі №907/893/23 за нововиявленими обставинами позивач зазначає ті самі доводи, наведені ним у додаткових поясненнях суду першої інстанції від 05.08.2024, про те, що у зв`язку з ухвалою від 25.06.2024 у справі № 991/3183/24 були припинені повноваження Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" з управління корпоративними правами відповідача, але зазначене додатково обґрунтовує новими доказами - листом АРМА від 22.07.2024 № 1055/6.1-33-24/6.2, а також додатковим договором № 2 до договору № 11/2022 від 05.07.2022. Судами попередніх інстанцій зазначено, що у даному випадку мова не йде про наявність нововиявлених обставин, а лише про наявність нових доказів, що не є підставою для перегляду рішення у справі №907/893/23 за нововиявленими обставинами.

5.8. Однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі статті 320 Господарського процесуального кодексу України є істотність цих обставин для вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення.

З урахуванням зазначеного, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у цій справі про те, що обставини, на які вказує скаржник, не є нововиявленими в розумінні положень статті 320 Господарського процесуального кодексу України, а тому, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 22.12.2025 у справі №910/1349/23 та від 01.05.2026 у справі №906/1549/23 за подібних правовідносин.

5.9. Також скаржник, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (в частині гарантії на розгляд справи судом, встановленим законом) у системному взаємозв`язку зі статтями 11 та 320 Господарського процесуального кодексу України у подібних правовідносинах.

Проаналізувавши вказані доводи касаційної скарги, Суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 18.03.2025 у справі № 908/3321/23, від 25.02.2025 у справі № 903/622/24, від 04.02.2025 у справі № 909/996/22.

Як вбачається із змісту оскаржуваних рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції, суд надавав оцінку доводам позивача, якими останній обґрунтував підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Так, суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що на момент скликання та проведення загальних зборів договір №11/2022 залишався чинним та таким, що породжував відповідні правові наслідки для його сторін, а отже повноваження третьої особи як управителя майном були належними, законними та легітимними. В той час як лист АРМА від 22.07.2024 ще не існував. 

Таким чином, як вбачається з судових рішень у цій справі, судами було надано оцінку всім доводам заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та правильно застосовано законодавство, яким врегульовано питання перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Судами було вірно вказано, що обставини на які вказує скаржник, не є нововиявленими в розумінні положень статті 320 Господарського процесуального кодексу України. При цьому доводи в обґрунтування відсутності висновків Верховного Суду направлені на намагання скаржника довести касаційному суду неправомірність висновків щодо того, що подані позивачем докази не є нововиявленими обставинами, а є новими доказами.

При цьому, не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Також, не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій (постанови Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №905/1502/15 та 24.09.2020 у справі №922/1141/19).

Відтак, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

5.10. Також скаржник у касаційній скарзі вказує, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано відмовили у дослідженні ключових доказів та встановленні обставин при неповних матеріалах справи: лист АРМА від 22.07.2024 № 1055/6.1-33-24/6.2 з усіма додатками та додаткового договору № 2 від 12.11.2024. Вказав, що суди проігнорували, що зміст цих документів матеріалізує юридичний факт визнання самими сторонами відсутності підстав для управління. Недослідження повного тексту доказів (приховування додатків до листа АРМА на 50 аркушах) унеможливило встановлення обставин, чи погодили сторони ретроспективне припинення зобов`язань.

5.11. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що підставою для скасування судового рішення є не будь-яке порушення норм процесуального права, а лише таке, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору вірогідності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доводи скаржника в частині необґрунтованого відхилення судами попередніх інстанцій його клопотання про витребування і дослідження доказів Суд вважає безпідставними та необґрунтованими, так як за текстом касаційної скарги скаржник лише вказує на те, що без огляду повного тексту листа АРМА та додаткового договору неможливо встановити, чи погодили сторони ретроспективне припинення зобов`язань, при цьому в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 3 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України) не доводить, що така відмова є необґрунтованою, зокрема у контексті висновків, які суди попередніх інстанцій поклали в її основу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач просив дослідити та витребувати документи, які не стосуються предмета доказування у справі №907/893/23, яким є встановлення законності та дійсності рішень позачергових дистанційних загальних зборів, проведених 08.06.2023. Відтак, документи, що не мають прямого зв`язку з обставинами організації, проведення та результатів зазначених зборів, не можуть впливати на встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення спору по суті. Крім того, документи, які позивач просив дослідити, створені у другій половині 2024 року, тобто значно пізніше подій, які були предметом судового розгляду у даній справі. У зв`язку з цим такі документи об`єктивно не можуть підтверджувати чи спростовувати обставини, що мали місце 08.06.2023, оскільки вони не існували на момент виникнення спірних правовідносин та не відображають фактичних даних щодо подій, які відбувалися за рік до їх створення.

Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, Суд зазначає, що судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування судових рішень, отже, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

5.12. Стосовно клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, слід зазначити таке.

Обґрунтовуючи вказане клопотання скаржник зазначає, зокрема, на те, що ця справа містить виключну правову проблему, яка полягає у необхідності вирішення фундаментального питання на зламі юрисдикцій (кримінальної та господарської): якими є цивільно-правові наслідки для договору управління активами, якщо в основу його укладення покладено ухвалу про арешт, постановлену судом із грубим порушенням правил предметної підсудності, що офіційно констатовано іншим спеціалізованим судом (ВАКС).

Відповідно до частини п`ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Тобто, по-перше, правова проблема має існувати не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; мають існувати обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; по-друге, вирішення виключної правової проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Про виключність правової проблеми з точки зору якісного критерію можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що суди припустилися явної й грубої помилки у застосуванні норм процесуального та матеріального права, в тому числі свавільного розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

Верховний Суд зазначає, що застосування таких критеріїв є сталим і послідовним, викладеним Верховним Судом і Великою Палатою Верховного Суду у низці судових рішень (від 10.07.2019 у справі №431/5643/16-ц, від 28.04.2020 у справі №357/13182/18, від 23.06.2020 у справі №910/8130/17, від 09.07.2020 у справі №610/1065/18, від 15.09.2020 у справі №910/32643/15, від 13.10.2020 у справі №640/17296/19, від 23.10.2020 у справі №906/677/19, від 14.04.2021 у справі №757/50105/19, від 22.04.2021 року у справі №640/6432/19, від 28.04.2021 у справі №916/1977/20, від 18.05.2021 у справі №758/733/18). У вказаних постановах також зазначено, що виключна правова проблема, необхідність для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики є оціночними поняттями.

Клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у цій справі не містить аргументовано переконливого обґрунтування наявності глибоких розходжень у судовій практиці щодо застосування однієї і тієї ж норми права, в тому числі наявності правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному у справах з подібними правовідносинами; не викладено правової проблеми, яка б потребувала узгодження висновків Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду справ судами різних юрисдикцій; за відсутності також і посилання на справи, у яких виникає проблема правозастосування з подібними правовідносинами.

Питання, викладені скаржником у касаційній скарзі, за наведеними скаржником доводами та покликаннями, не відповідає вимогам статті 302 Господарського процесуального кодексу України та не свідчить про наявність обґрунтованої та мотивованої необхідності передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Отже, заявлене скаржником клопотання не містить належного обґрунтування передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, які визначені частиною шостою статті 302 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене вище, відсутні підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому у задоволенні клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.2. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.3. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних ухвали місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції.

7. Судові витрати

7.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 302, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит-Інвест" про передачу справи № 907/893/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит-Інвест" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі №907/893/23 - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна 

О. Баранець