УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/5139/24 Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М. 
суддів:   Григорусь Н.Й., Панкеєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу №278/5139/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», 
на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Вачко В.І., у місті Овручі,
в с т а н о в и в :
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі – ТОВ «Юніт Капітал», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 46 969,00 грн, а також судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №970898630, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 20 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом.
Позивач зазначав, що право вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово відступалося на підставі договорів факторингу, укладених між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» та в подальшому – ТОВ «Юніт Капітал».
На підтвердження переходу права вимоги позивач посилався на договори факторингу та витяги з реєстрів прав вимоги, зокрема реєстр прав вимоги №168 від 11.01.2022, а також документи щодо подальшого відступлення права вимоги 30.10.2023 на користь ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» та 20.08.2024 - на користь ТОВ «Юніт Капітал».
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 46 969,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 26 969,00 грн - заборгованість за процентами, а також понесені судові витрати.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року у задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТОВ «Юніт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності переходу права вимоги та відсутності доказів фінансування за договорами факторингу. При цьому вказує, що надані розрахунки заборгованості узгоджуються між собою та іншими доказами у справі, а відображене у них балансне списання не свідчить про погашення боржником заборгованості. Також апелянт посилається на те, що надані витяги з реєстрів прав вимоги містять усі необхідні реквізити, підписи сторін та іншу інформацію, яка підтверджує перехід права вимоги за кредитним договором, а тому є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України. Крім того, зазначає, що реєстри прав вимоги містять інформацію, яка відповідно до ст.10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» належить до таємниці фінансової послуги, у зв`язку з чим фактор отримує доступ лише до тієї інформації, яка є необхідною для реалізації переданих йому прав вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7, ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив, зокрема, з недоведеності позивачем належними та допустимими доказами переходу до нього права вимоги за кредитним договором №970898630 від 11.11.2021, а також із того, що заборгованість за вказаним кредитним договором була повністю погашена відповідачем на користь первісного кредитора, у зв`язку з чим право вимоги щодо неї не могло бути предметом подальшого відступлення.
Проте колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву та додані до неї документи позивачем було подано через підсистему «Електронний суд». Разом з тим судом першої інстанції не було досліджено усіх документів, що містились в електронних матеріалах справи та підтверджували послідовний перехід права вимоги за спірним кредитним договором, зокрема витягів з реєстрів прав вимоги, реєстрів боржників та актів приймання-передачі.
З долучених до електронної справи документів вбачається, що 11.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №970898630 в електронній формі, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 20 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Згідно з платіжним дорученням від 11.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» через АТ «Таскомбанк» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 20 000,00 грн відповідно до умов кредитного договору №970898630 від 11.11.2021.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01.
Згідно пункту 2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, за формою, встановленою у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги.
Відповідно до пункту 1.3 договору, правами вимоги є всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошової вимоги до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно з пунктом 8.1 цього договору, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності у сторони).
Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору закінчується 28.11.2019.
У подальшому додатковими угодами вносилися зміни до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31.12.2024 включно.
Умовами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, а також укладених у подальшому договорів факторингу передбачено право нового кредитора розпоряджатися правом вимоги на власний розсуд, у тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. 
Відповідно до реєстру прав вимоги №168 від 11.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 50 341,00 грн, яка складається з 20 000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу та 30 341,00 грн заборгованості по несплаченим процентам.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01.
Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023 до договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 46 969,00 грн, яка складається з 20 000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу та 26 969,00 грн заборгованості по несплаченим процентам.
20.08.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №200824.
Відповідно до реєстру боржників від 20.08.2024 до договору факторингу №200824 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 46 969,00 грн, яка складається з 20 000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу та 26 969,00 грн заборгованості по несплаченим процентам.
Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна грошова вимога, строк платежу за якою настав, так і право вимоги, яке виникне в майбутньому.
У постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №905/306/17, від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 викладено висновок про те, що належними доказами переходу права вимоги за кредитним договором є належним чином оформлені договори про відступлення права вимоги, реєстри прав вимоги та інші докази, які у своїй сукупності підтверджують факт переходу права вимоги до нового кредитора.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що наявними у матеріалах електронної справи договорами факторингу, реєстрами прав вимоги та реєстрами боржників підтверджується послідовний перехід права грошової вимоги до позивача, а тому висновки суду першої інстанції про недоведеність переходу права вимоги та відсутність заборгованості не знайшли свого підтвердження. 
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти.
Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір №970898630 від 11.11.2021 був укладений між сторонами в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти у сумі 20 000 грн були перераховані відповідачу.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Положеннями частини 1 статі 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За умовами кредитного договору строк кредитування становить 30 днів, дисконтна процентна ставка — 722,70 % річних, що становить 1,98 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Пунктом 1.12.1 кредитного договору передбачено, що зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Відповідно до п.1.12.2 кредитного договору з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти з розрахунку 1087,70 % річних, що становить 2,98 % від суми кредиту за кожен день користування ним.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Юніт Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 46 969,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 26 969,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку позичальника вбачається, що відповідачу було надано кредит у сумі 20 000,00 грн.
Загальна сума нарахованих процентів за користування кредитом становила 55 969,00 грн, з яких відповідачем сплачено 29 000,00 грн, у зв`язку із чим залишок заборгованості за процентами становить 26 969,00 грн.
Надані позивачем розрахунки свідчать, що проценти за користування кредитними коштами були нараховані відповідно до погоджених сторонами умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру процентної ставки та в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання кредитних коштів, а також розміру заборгованості, зазначеного у наданому позивачем розрахунку. Доказів повного погашення заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.
Враховуючи викладене, з урахуванням погоджених сторонами умов кредитного договору, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 46 969,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 26 969,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов помилкового висновку про відсутність у відповідача заборгованості та недоведеність переходу до позивача права вимоги за кредитним договором, у зв`язку із чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відтак, наявні правові підстави для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача ТОВ «Юніт Капітал» представляє адвокат Тараненко А.І.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №26/08/24-02 від 26.08.2024, акт приймання-передачі наданих послуг на суму 6 000,00 грн, додаткову угоду до договору, протокол погодження вартості послуг, а також документи, що підтверджують повноваження адвоката.
Дослідивши надані докази, колегія суддів вважає доведеними понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 6 000,00 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал».
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Встановлено, що за подання позову ТОВ «Юніт Капітал» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн.
Оскільки позовні вимоги та апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал» задоволено, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 6 056,00 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають. Згідно з пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи ціну позову, дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст.ст.259, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (місцезнаходження: м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.34, код ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором №970898630 від 11 листопада 2021 року у сумі 46 969,00 грн, з яких: 20 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 26 969,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (місцезнаходження: м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.34, код ЄДРПОУ 43541163) судовий збір, сплачений за подання позову та апеляційної скарги, у розмірі 6 056,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: