КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 357/6296/25 Головуючий у І інстанції Гребінь О.О.
Провадження № 33/824/1673/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

25 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Погребняка Володимира Олексійовича на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської облавсті від 04 лютого 2026 року про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ: 

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2026 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Згідно постанови  ОСОБА_1 21 квітня 2025 року о 08 год. 24 хв. в м. Біла Церква, по вул. Гайова, 4, керував транспортним засобом «Volkswagen LT46» з д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Alcotest ARLM-0358», проба позитивна 0,30 проміле, тест 1203. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у найближчому медичному закладі водій категорично відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, захисник  ОСОБА_1 - адвокат Погребняк В.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської облавсті від 04 лютого 2026 року скасувати, провадження у даній справі закрити, у зв`язку з відсутності складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що працівниками поліції безпідставно було зупинено транспортний засіб, яким керував  ОСОБА_1 , не було доведено належними доказами факту порушенням водієм положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали підставу працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що поліцейським не було проінформовано водія про конкретну причину зупинки, що зафіксовано на відеозаписі.
Після зупинки,  ОСОБА_1 на місці зупинки пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Dragee Alcotest 7510», який показав результат - 0,30 % проміле.
При цьому      ОСОБА_1 не було роз`яснено його право пройти огляд у медичному закладі у разі незгоди з результатами огляду на місці, що є порушенням процедури огляду відповідно до вимог Інструкції №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Після складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 самостійно звернувся до КНП «Володарської селищної ради «Володарська лікарня», де пройшов медичний огляд на стан сп`яніння. За результатами дослідження алкоголю в організмі не виявлено (0,00%), а клінічне обстеження підтвердило тверезий стан     ОСОБА_1 ..
Вказаний медичний огляд було проведено у межах двогодинного строку, встановленого пунктом 9 Розділу II Інструкції, згідно з яким з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв поліцейський зобов`язаний забезпечити доставку особи до закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Зазначений строк прямо пов`язаний із фізіологічними особливостями виведення алкоголю з організму та спрямований на отримання об`єктивних і достовірних доказів.
Таким чином, ОСОБА_1 діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства та Інструкції, пройшовши медичний огляд у встановлений строк, що ставить під сумнів достовірність та об`єктивність результатів огляду, проведеного працівниками поліції на місці зупинки.
Адвокат зазначає, що його підзахисний погоджувався з діями поліцейських та підписував документи через страх можливого доставления до РТЦК та СП, а не через визнання вини.
Суд першої інстанції цей факт проігнорував, що суперечить принципу всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи (ст. 245, 252 КУпАП) і ставить під сумнів правильність висновків про наявність складу правопорушення.
Захисник  ОСОБА_1 - адвокат Погребняк В.О. звертає увагу на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у врахуванні довідки № 301 від 21.04.2025 року дійшов помилкового висновку про її неналежність як доказу, посилаючись на те що вона не передбачена Інструкцією як документ, яким фіксуються результати огляду водія. 
Крім того, суд першої інстанції проігнорував саму мету та зміст п. 9 Розділ у II Інструкції, який гарантує, можливістьпроведення огляду у закладі охорони здоров`я з метою перевірки та підтвердження результатів первинного огляду.
Адвокат вказує на те, що посилання суду першої інстанції на закономірний процес виведення алкоголю з організму не може бути підставою для відхилення результатів медичного огляду, проведеного у межах нормативно встановленого строку, оскільки саме цей строк законодавцем і визначено як такий, що забезпечує достовірність результатів.
В апеляційній скарзі захисник  ОСОБА_1 - адвокат Погребняк В.О. також звертає увагу на те, що суд першої інстанції проігнорував твердження адвоката про те, що прилад, яким працівники поліції здійснюють огляд водіїв, може мати певні технічні несправності, помилки, тощо, можуть мати місце порушення вимог експлуатації приладу. 
Належним чином повідомленні про розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Погребняк В.О. в судове засідання не з`явились.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до правопорушника адміністративне стягнення, суд першої інстанції керувався результатом тесту на стан алкогольного сп`яніння, дійшов висновку про підтвердження вини ОСОБА_1 даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та на відеозаписі.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно, всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, п. 2.9 А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте, вимоги вказаного пункту 2.9А Правил дорожнього руху України   ОСОБА_1 дотримано не було.
Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: 
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 307182 від 21 квітня 2025 року, який складений відносно  ОСОБА_1 за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 06 листопада 2015 року № 1376, та з якого вбачається, що ОСОБА_1 21 квітня 2025 року о 08 год. 24 хв. в м. Біла Церква, по вул. Гайова, 4, керував транспортним засобом «Volkswagen LT46» з д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Alcotest ARLM-0358», проба позитивна 0,30 проміле, тест 1203. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у найближчому медичному закладі, водій категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9.(а) ПДР України;
- відеозапис, який міститься на компакт-диску, де зафіксовано, що  ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, після перевірки документів та встановлення особи водія в останньої були виявленні ознаки алкогольного сп`яніння та було запропоновано пройти відповідний огляд, у зв`язку з підозрою у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, при цьому  ОСОБА_1 на проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» погодився, не заперечував проти результату огляду;
- роздруківку з приладу «DRAGER ALCOTEST 7510», тест № 1203, з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, який склав 0,30 % (проміле) проведений 21.04.2025 з підписом    ОСОБА_1 ;
- акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 21 квітня 2025 року, в якому вказані виявленні ознаки, запах алкоголю з порожнини рота, результати огляду 0,30 %;
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452).
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (ч. 1 ст. 266 КУпАП, п. 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).
Вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452).
Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395.
П. 1 Розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.
Долучений до справи відеозапис свідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.
Підстави вважати вищевказаний відеозапис недопустимим доказом у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки на ньому зафіксовані усі процесуальні дії, які мав вчинити поліцейський при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про факт вчинення   ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності, у тому числі відеозаписом.
В рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Вина    ОСОБА_1 підтверджена дослідженими матеріалами справи. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки судді місцевого суду щодо доведеності вини   ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства.
Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про безпідставну зупинку транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , оскільки причини зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною ст., крім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
З наведеного вбачається, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Отже, оскільки зупинка автомобіля була законною, ОСОБА_1 , відповідно до вимог ПДР України був зобов`язаний виконувати законні вимоги поліцейського, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Доводи апелянта про те, що поліцейськими було порушено процедуру огляду водіїв, не знайшли свого підтвердження, оскільки поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої
спільним наказом МВС, МОЗ від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Доказів порушення працівниками поліції вказаної інструкції матеріали справи про адміністративне правопорушення в собі не містять та скаржником не подані ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції. 
Доказів оскарження дій працівників поліції до відповідних органів захисником не надано.
Доводи апеляційної скарги про недотримання вимог експлуатації спеціального технічного засобу під час проведення огляду, у тому числі щодо періодичності його перевірки, апеляційний суд критично оцінює, оскільки відповідно до сервісної книжки газоаналізатора Drager Alcotest 7510 OIML, серійний номер ARLM-0358, огляд ОСОБА_1 проведено з використанням технічно справного приладу, який пройшов передбачені виробником технічне обслуговування та повірку.
Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи є достатні та належні докази, які за своїм змістом є логічними й послідовними, та такими стверджується факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та керування у такому стані транспортним засобом.
Крім того, жодних заперечень щодо результату приладу «Драгер» від  ОСОБА_1 , як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, останній з результатом проведеного тесту на стан алкогольного сп`яніння погодився, на пропозицію працівників поліції проїхати до лікаря нарколога для повторного проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. 
Долучена до матеріалів справи довідка КНП ВСР «Володарська лікарня» № 301 від 21 квітня 2025 про клінічне обстеження на стан сп`яніння особи, що не є водієм транспортного засобу, відповідно до якої ОСОБА_1 не перебуває у стані сп`яніння, не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки дану довідку складено без присутності поліцейського, тому висновок в ній не є дійсним у відповідності до ч. 5 ст. 266 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. 
Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 про відсутність в її діях ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, останньою не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2026 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Погребняка Володимира Олексійовича - залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Погребняка Володимира Олексійовичазалишити без задоволення.
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2026 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 
Київського апеляційного суду Д.О. Таргоній