ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року   Справа № 906/196/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Крейбух О.Г. 
без виклику учасників справи 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджи" на рішення Господарського суду Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі №906/196/26 (повний текст складено 31.03.2026)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМ-ІнвестБуд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджі" 
про стягнення 165 727,93 грн

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі №906/196/26 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМ-ІнвестБуд" 133 311,34 грн основного боргу; 26 651,31 грн пені; 2 817,82грн інфляційних; 2 585,87 грн 3% річних; 3 320,74 грн судового збору.
Відмовлено у позові в частині стягнення 339,67 грн пені, 21,92 грн 3% річних.
Вказане рішення мотивоване тим, що відповідач не виконав свій обов`язок з оплати 133 311,34 грн за виконані роботи, докази в спростування вказаної обставини в матеріалах справи відсутні, а тому позовна вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню. Місцевий господарський суд повважав, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 26 651,31 грн, 3% річних - в розмірі 2 585,87 грн та інфляційні, в межах заявлених позивачем, в розмірі 2 817,82 грн.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджи" звернулося до суду із апеляційною скаргою через систему електронний суд, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі № 906/196/26. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Укрпалет Енерджи" на користь ТОВ "ТОМ-ІнвестБуд" 93 311,34 грн основного боргу, 14 502,88 грн пені, 2 925,17 грн інфляційних витрат, 1 809,98 грн -3% річних. Вирішити питання судових витрат.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:
- в порушення п. 38 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Вищою радою правосуддя рішенням від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 інформація про надходження до Електронного кабінету відомостей та документів про результати розгляду справ ТОВ "Укрпалет Енерджи" на електронну пошту, зазначену під час реєстрації не надходила. Про факт існування позову та оскаржуваного рішення ТОВ "Укрпалет Енерджи" дізналось випадково під час моніторингу інтернет-сайту "Єдиний державний реєстр судових рішень". Таким чином, порушено право ТОВ "Укрпалет Енерджи" на доступ до суду, відповідач був позбавлений права на подачу відзиву на позовну заяву, надання пояснень та клопотань, як наслідок з відповідача стягнуто на користь позивача непідтверджену суму заборгованості;
- станом на дату винесення рішення заборгованість ТОВ "Укрпалет Енерджи" перед ТОВ "ТОМ-ІнвестБуд" становила 93 311,34 грн. Проте, судом першої інстанції в оскаржуваному рішення помилково визначено, що ТОВ "Укрпалет Енерджи" має заборгованість перед позивачем на суму 133 311,34 грн, що не відповідає дійсності та обставинам справи;
- прослідковується факт неповідомлення позивачем суду про здійснення відповідачем оплати 26.02.2026, хоча судове засідання відбулось 24.03.2026 - через місяць після здійснення такої оплати. Такі дії позивача можуть містити ознаки введення суду в оману щодо фактичних обставин справи;
- судом здійснено розрахунок пені за період з 27.06.2025 по 17.02.2026 (тобто за майже 8 місяців) на суму заборгованості 133 311,34 грн, тоді як, заборгованість відповідача перед позивачем становила 93 311,34 грн;
- судом першої інстанції не враховано, що під час дії воєнного стану нарахування пені за договорами в Україні обмежено: за загальним правилом пеня нараховується протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, якщо інше не передбачено договором;
- з відповідача підлягала стягненню сума: 93 311,34 грн (основний борг), 14 502,88 грн (пеня), 2 925,17 грн (інфляційні витрати), 1 809,98 грн (3% річних), що становить разом 112 549,37 грн.
28.04.2026 на адресу суду надійшли матеріали справи №906/196/26.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджи" на рішення Господарського суду Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі №906/196/26. Роз`яснено, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджи" на рішення Господарського суду Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі №906/196/26 буде здійснюватися без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано учасникам у справі подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
18.05.2026 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМ-ІнвестБуд" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджи" на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі №906/196/26 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі №906/196/26 залишити без змін. Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з апеляційним переглядом справи, покласти на апелянта. У разі прийняття апеляційним судом нових доказів оплати 40000,00 грн від 26.02.2026 як належних, допустимих та таких, що не могли бути подані до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від відповідача, змінити рішення Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі №906/196/26 лише в частині розміру стягнення тіла боргу, без скасування рішення в повному обсязі.
27.05.2026 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджі" надійшла відповідь на відзив, в якому відповідач, керуючись ст. 165 ГПК України, просить врахувати відповідь на відзив на апеляційну скаргу під час розгляду справи.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, 04.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджі" (надалі - Замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОМ-ІнвестБуд" (надалі - Підрядник, позивач) укладено договір підряду №29-24 (надалі Договір) (а.с.11-14). 
За умовами п. 1.1. Договору Підрядник зобов`язується своїми та/або залученими силами, засобами та обладнанням за завданням Замовника, протягом установленого в Договорі строку виконати комплекс робіт по відновленню дорожнього покриття після прокладання Замовником кабельної лінії при здійсненні будівництва та розміщення когенераційної електростанції RSЕ на базі газопоршневого двигуна з острівним режимом за адресою м. Тернопіль вул. Торговиця 12 (надалі - Роботи) та передати виконані Роботи Замовнику відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт, а Замовник, зобов`язується прийняти якісно виконані Роботи та оплатити їх в повному обсязі відповідно умов цього Договору.
Пунктом 1.2. Договору передбачено, що детальний зміст та обсяги Робіт, які Підрядник зобов`язується виконати відповідно до цього Договору визначається у Додатках до цього Договору, які з моменту їх підписання Сторонами є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до п.1.5. Договору Підрядник зобов`язаний виконати передбачені цим Договором Роботи, якість яких повинна відповідати вимогам нормативно-правових актів, якими регламентовано відносини у сфері будівництва та умовам Договору.
Положеннями п.1.6. Договору передбачено, що Замовник здійснює контроль за ходом, якістю та обсягами виконаних Робіт відповідно до частини першої статті 849 Цивільного кодексу України та у порядку, передбаченому Договором.
За результатом виконання Підрядником Робіт Сторонами підписується Акт прийому - передачі виконаних робіт (п.2.5. Договору).
Датою закінчення Робіт вважається дата підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт уповноваженими представниками обох Сторін (п. 2.6. Договору).
Згідно з п.3.1. Договору, договірна ціна Робіт та загальна вартість Робіт за цим Договором визначається згідно Актів виконаних робіт, які складаються Сторонами за наслідками виконання Робіт на підставі цього Договору. Ціни встановлюються у національній валюті України. Фактична ціна Договору визначається як сума Актів приймання-передачі виконаних робіт, що підписані Сторонами цього Договору.
До загальної вартості робіт та Договірної ціни входять усі витрати, які Підрядник може понести або повинен буде сплатити під час виконання Договору.
У п.3.2. договору сторони погодили, що Замовник перераховує Підряднику авансовий платіж в розмірі 30 (тридцять) відсотків від вартості Робіт, визначених у Додатку до Договору протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання від Підрядника відповідного рахунку.
Остаточний розрахунок за фактично виконаний обсяг Робіт здійснюється Замовником на підставі підписаних Сторонами Актів приймання-передачі виконаних робіт протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня підписання таких актів.
Відповідно до п.4.3. Договору за результатом виконання Підрядником Робіт Підрядник готує Акт приймання-передачі виконаних робіт у двох екземплярах і подає їх для погодження Замовнику. Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів після фактичного огляду результатів виконаних Робіт та отримання Акту приймання- передачі виконаних робіт зобов`язаний або підписати такий Акт, або надати в письмовій формі аргументовану відмову в його підписанні, зазначивши причини відмови в прийняті Робіт та дій, необхідних для усунення таких причин.
Пунктом 4.4. Договору передбачено, що у разі виявлення Замовником недоліків у виконаних Роботах складається Акт дефектів (недоліків, недоробок), який має містити перелік дефектів (недоліків, недоробок) та строк для їх усунення.
Підрядник зобов`язаний усунути недоліки за власний рахунок протягом 7 (семи) календарних днів (якщо інше не визначено Актом дефектів (недоліків, недоробок)), з моменту виявлення таких недоліків. Після усунення недоліків Підрядник надсилає повторно Акт приймання-передачі виконаних робіт, який розглядається Замовником за процедурою, передбаченою у п. 4 3. цього Договору.
Підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт Сторонами відбувається після усунення Підрядником недоліків, якщо такі будуть виявлені.
Згідно з п.4.7. Договору, роботи вважають прийнятими з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт.
Пунктом 5.4.1. Договору передбачений обов`язок Замовника приймати та оплачувати прийняті у порядку, передбаченому цим Договором Роботи.
Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за цим Договором відповідно до чинного законодавства України (п.6.1. Договору).
У пункті 6.3. Договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов`язань Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від загальної вартості робіт, що вказана у відповідному Додатку за кожний календарний день прострочення.
За затримку оплати виконаних робіт Замовник сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від вартості несвоєчасно сплачених Робіт за кожний день прострочення.
Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 31 грудня 2025 року або повного виконання ними своїх зобов`язань (п.9.1. Договору).
Додатком №1 до Договору є Договірна ціна та перелік робіт (а.с.14 на звороті), відповідно до якого загальна вартість Робіт обумовлених даним Додатком складає 1 288 389,00грн, в тому числі ПДВ 20%.
Договір та додаток до нього підписані повноважними представниками сторін та їх підписи скріплені печатками товариств.
04.12.2024 позивач виставив відповідачу рахунок №94 на оплату авансового платежу в розмір 386 516,70грн (з ПДВ) (а.с.16).
Згідно платіжної інструкції №733 від 28.02.2025 відповідач сплатив авансовий платіж в розмірі 386 516,70грн (а.с.17).
19.06.2025 позивач виставив відповідачу рахунок №52 на оплату виконаних робіт згідно Договору на загальну суму 303 311,34грн (а.с.18).
Відповідач згідно рахунка №52 від 19.06.2025 здійснив оплату виконаних робіт в загальному розмірі 170 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №8470698435 від 21.10.2025 на суму 50 000,00 грн, №180161 від 28.11.2025 на суму 40 000,00 грн, №493398 від 29.12.2025 на суму 40 000,00 грн, №97 від 29.01.2026 на суму 40 000,00 грн (а.с.19-22).
Неоплачений залишок по рахунку №52 від 19.06.2025 становить 133 311,34грн.
За фактом виконання робіт позивачем 19.06.2025 виставлено Акт надання послуг №428 на суму 669 828, 04грн (а.с.15).
Вказаний Акт підписаний представниками відповідача та їх підписи скріплені печаткою товариства, що на думку позивача, підтверджує вчасність та якість виконаних робіт.
Листом №94 від 24.06.2025, який 24.06.2025 вручений представнику відповідача, позивач повідомив відповідача про виконання робіт в повному обсязі, відповідно до державних будівельних норм, стандартів, вимог Договору №29-24 від 04.12.2024 та акту приймання-передачі виконаних робіт. Представниками технічного нагляду виконані роботи прийнято без зауважень (а.с.23).
28.08.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо оплати виконаних робіт в повному обсязі не пізніше 3 (трьох) днів з моменту отримання цієї вимоги (а.с.24-25).
У відповідь на вимогу відповідач листом від 16.09.2025 №16-09/25 повідомив позивача, що підписання Акту надання послуг від 19.06.2025 не може вважатися належним підтвердженням виконання робіт за Договором та не замінює Акту приймання-передачі виконаних робіт. Так як відповідач не отримував Акту приймання-передачі виконаних робіт, то в листі просив позивача направити зазначений Акт для підписання (а.с.26).
Листом від 22.09.2025 №120 позивач повідомив відповідача, що акт надання послуг та акт приймання-передачі виконаних робіт є первинними документами, що підтверджують факт здійснення господарської операції між сторонами. Незалежно від назви, ці документи мають однакове правове значення, оскільки засвідчують виконання Підрядником зобов`язань за договором та їх прийняття Засновником. З даним листом позивач із урахуванням зауважень відповідача надіслав рекомендованим листом Акт приймання-передачі виконаних робіт №428 від 19.06.2025, який за змістом є ідентичним Акту надання послуг №428 від 19.06.2025, лише змінена назва документа (а.с.28-30).
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо оплати виконаних робіт, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Щодо твердження відповідача про неповідомлення судом першої інстанції про дату, час і місце засідання суду. 
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" (опублікований 11.08.2023) цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через 90 днів з дня його опублікування, крім підпункту 1 пункту 2 та підпункту 1 пункту 3 розділу I цього Закону в частині обов`язкової реєстрації юридичними особами (приватної форми власності) електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, які вводяться в дію через сім місяців з дня опублікування цього Закону.
Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України (в редакції, чинній з 18.10.2023) суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Згідно з абзацом 1 частини шостої статті 6 ГПК України (в редакції, чинній з 18.10.2023) адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 30.08.2024 у справі № 908/3731/23 дійшов висновку, що з 04.11.2023 у всіх юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України, виник обов`язок зареєструвати електронний кабінет.
Лише фізичні особи (громадяни України, іноземці чи особи без громадянства), які є учасниками справи, не відносяться до вичерпного переліку суб`єктів, які зобов`язані реєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (постанова Верховного Суду від 29.05.2025 у справі № 910/5189/24).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджи" має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС з 14.05.2025.
Суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах справи містяться належні докази направлення відповідачу позовної заяви разом із доданими до неї документами до Електронного кабінету відповідача 18.02.2026.
Ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження від 24.02.2026 у справі №906/196/26 доставлено до електронного кабінету відповідача 26.02.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
Отже, суд апеляційної інстанції виснує, що скаржник як юридична особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі "Електронний кабінет" (Електронний кабінет ЄСІТС) та якій надано доступ до підсистем ЄСІТС, мав змогу скористатись всіма актуальними сервісами ЄСІТС та бути обізнаним про наявність судових проваджень/рішень згідно реєстраційної інформації відносно останнього, у зв`язку з чим його посилання на випадкове дізнання про позов та про наявність оскаржуваного рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень є безпідставним, а неналежна організація процесу подання відзиву на позов та доказів на спростування позову з боку скаржника є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.
Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Чинним процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судового рішення: шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
Подібні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 906/184/21, від 02.11.2022 у справі № 910/14088/21, від 29.11.2022 у справі № 916/1716/20, від 25.05.2023 у справі № 916/3164/16.
Відповідно до частини п`ятої статті 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Згідно із частиною четвертою статті 120 ГПК України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Частиною сьомою статті 120 ГПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Частина шоста вказаної статті визначає, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Згідно з частиною одинадцятою статті 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою ЄСІКС чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Скаржник у апеляційні скарзі не заперечує факту реєстрації в підсистемі "Електронний кабінет" на час подання позовної заяви та відкриття провадження у цій справі, що є його обов`язком в силу приписів чинного процесуального законодавства, куди судом першої інстанції направлялися судові рішення у цій справі, отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий господарський суд виконав всі необхідні дії для повідомлення відповідача про розгляд спору за його участю.
Також звертає увагу, що відповідно до п. 38. Положення про ЄСІТС інформація про надходження до Електронного кабінету відомостей та документів про результати розгляду справ додатково може надсилатися користувачу у вигляді повідомлення на електронну пошту. Дані про електронну пошту зазначаються користувачем у профілі його Електронного кабінету.
З правового аналізу вказаного пункту вбачається, що останній не передбачає імперативної норми щодо надсилання відомостей та документів про результати розгляду справи користувачу у вигляді повідомлення на електронну пошту, оскільки законодавець зазначив про додаткове надіслання.
При цьому Суд враховує, що надсилання користувачу (у цьому випадку відповідачу) на електронну пошту повідомлень з інформацією про надходження до його Електронного кабінету відомостей та документів про результати розгляду справ є додатковим функціоналом (опцією), який при налаштуванні профілю свого Електронного кабінету може обрати саме користувач, а не суд, як помилково стверджує скаржник.
Тобто можливість отримання таких повідомлень на електронну пошту напряму залежить від дій користувача, а не суду.
Отже, вищевикладеним спростовуються доводи скаржника про неналежне повідомлення судом першої інстанції відповідача про розгляд даної справи.
Щодо нового доказу, долученого до апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Щодо долученої відповідачем в якості доказу платіжної інструкції від 26.02.2026 №209 на суму 40000,00 грн (інші платіжні інструкції, долучені до апеляційної скарги, були наявні під час розгляду справи) судова колегія зазначає, що згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Системний аналіз ст. 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими сторона обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на кожну із сторін покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відповідною заявою (позовом, відзивом, тощо). Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Можливість поновлення та продовження процесуальних строків передбачено ст. 119 ГПК України.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
Суд звертає увагу, що відповідачем клопотання про поновлення процесуальних строків на подання вказаного доказу не заявлялось взагалі. Вказане є підставою для залишення долучених до апеляційної скарги доказів без розгляду на підставі ст. 80, 118, 207, 269 ГПК України.
Щодо позовних вимог по суті колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 ЦК України).
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини на підставі договору підряду №29-24 від 04.12.2024.
Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
За змістом ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Приписами ч. 1 ст. 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Частина 4 статті 882 ЦК України передбачає, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2024 позивач виставив відповідачу рахунок №94 на оплату авансового платежу в розмір 386 516,70грн (з ПДВ) (а.с.16).
Згідно платіжної інструкції №733 від 28.02.2025 відповідач сплатив авансовий платіж в розмірі 386 516,70грн (а.с.17).
19.06.2025 позивач виставив відповідачу рахунок №52 на оплату виконаних робіт згідно Договору на загальну суму 303 311,34грн (а.с.18).
Відповідач згідно рахунка №52 від 19.06.2025 здійснив оплату виконаних робіт в загальному розмірі 170 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №8470698435 від 21.10.2025 на суму 50 000,00 грн, №180161 від 28.11.2025 на суму 40 000,00 грн, №493398 від 29.12.2025 на суму 40 000,00 грн, №97 від 29.01.2026 на суму 40 000,00 грн (а.с.19-22).
Неоплачений залишок по рахунку №52 від 19.06.2025 становить 133 311,34грн (303 311,34грн - 170 000,00грн).
За фактом виконання робіт позивачем 19.06.2025 виставлено Акт надання послуг №428 на суму 669 828,04 грн (а.с.15).
Вказаний Акт підписаний, в тому числі, представниками відповідача та їх підписи скріплені печаткою товариства, чим відповідач в повній мірі підтвердив належність якості виконаних робіт.
Листом №94 від 24.06.2025, який 24.06.2025 вручений представнику відповідача, позивач повідомив відповідача про виконання робіт в повному обсязі, відповідно до державних будівельних норм, стандартів, вимог Договору №29-24 від 04.12.2024 та акту приймання-передачі виконаних робіт. Представниками технічного нагляду виконані роботи прийнято без зауважень (а.с.23).
28.08.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо оплати виконаних робіт в повному обсязі не пізніше 3 (трьох) днів з моменту отримання цієї вимоги (а.с.24-25).
У відповідь на вимогу відповідач листом від 16.09.2025 №16-09/25 повідомив позивача, що підписання Акту надання послуг від 19.06.2025 не може вважатися належним підтвердженням виконання робіт за Договором та не замінює Акту приймання-передачі виконаних робіт. Так як відповідач не отримував Акту приймання-передачі виконаних робіт, то в листі просив позивача направити зазначений Акт для підписання (а.с.26).
Листом від 22.09.2025 №120 позивач повідомив відповідача, що акт надання послуг та акт приймання-передачі виконаних робіт є первинними документами, що підтверджують факт здійснення господарської операції між сторонами. Незалежно від назви, ці документи мають однакове правове значення, оскільки засвідчують виконання Підрядником зобов`язань за договором та їх прийняття Засновником. З даним листом позивач із урахуванням зауважень відповідача надіслав рекомендованим листом Акт приймання-передачі виконаних робіт №428 від 19.06.2025, який за змістом є ідентичним Акту надання послуг №428 від 19.06.2025, лише змінена назва документа (а.с.28-30).
Колегія суддів погоджуєтьмся із висновками суду першої інстанції, що як акт надання послуг, так і акт приймання-передачі виконаних робіт є первинними документами, що підтверджують факт здійснення господарської операції між сторонами. 
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч.1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні").
Таким чином, незалежно від назви ці документи мають однакове правове значення, оскільки засвідчують факти виконання Підрядником зобов`язань за договором та їх прийняття Засновником.
Отже, Акт надання послуг №428 від 19.06.2025 є належним підтвердженням виконаних Підрядником робіт за Договором та підставою для виконання Замовником обов`язку з оплати таких робіт.
Проте, відповідач не виконав свій обов`язок з оплати 133 311,34 грн за виконані роботи, докази в спростування вказаної обставини в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення 133 311,34 грн основного боргу підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних та 3% річних.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування трьох процентів річних та інфляційних на суму боргу є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2 817,82 грн інфляційних та 2 607,79 грн 3% річних, які нараховані на суму 133 311,34 грн за період з 24.06.2025 по 17.02.2026.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо дати виникнення прострочення, якою є 27.06.2025, та перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій LIGA 360 розрахунок інфляційних та 3% річних за період з 27.06.2025 по 17.02.2026 на суму 133 311,34 грн, встановлено, що розмір інфляційних становить 4 179,12 грн (суму більшу ніж заявлено в позові), а розмір 3% річних - 2 585,87 грн. Таким чином, 3% річних в розмірі 2 585,87 грн підлягають стягненню з відповідача. В задоволенні 21,92 грн 3% річних місцевий господарський суд обгрунтовано відмовив. Інфляційні втрати підлягають стягненню у розмірі, заявленому у позові.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд задовольняє вимогу про стягнення інфляційних, в межах заявлених позивачем, тобто в розмірі 2 817,82 грн.
Щодо стягнення пені колегія суддів звертає увагу на таке. 
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Частиною 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 230 ГК України (чинного на момент виникнення правовідносин) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
За змістом ч. 6 ст. 231 ГК України (чинного на момент виникнення правовідносин) штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Договором підряду №29-24 від 04.12.2024 передбачена відповідальність сторін за порушення договору. Так, у пункті 6.3. Договору сторони погодили, що за затримку оплати виконаних робіт Замовник сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від вартості несвоєчасно сплачених Робіт за кожний день прострочення.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 26 990,98 грн пені, яка нарахована на суму 133 311,34грн за період з 24.06.2025 по 17.02.2026.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК Україн (чинного на момент виникнення правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Щодо періоду нарахування пені колегія суддів вважає за необхідним зазначити таке.
Господарський кодекс України втратив чинність з 28.08.2025, у зв`язку з введенням в дію Закону України "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" від 09.01.2025 № 4196-IX.
Як вбачається з матеріалів справи, в період нарахування позивачем пені діяла норма ч. 6 ст. 232 ГК України.
Однак, визначений позивачем період нарахування пені з 27.12.2025 по 17.02.2026 перевищує шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Визначаючись стосовно застосування норми ч. 6 ст. 232 ГК України до спірних правовідносин сторін, судова колегія виходить з того, що відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2025 у справі № 920/51/23).
З огляду на те, що дія нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, що є однією з гарантій правової стабільності, враховуючи, що договір та відповідні цивільні права і обов`язки сторін (зокрема зобов`язання відповідача оплатити надані послуги) виникли до втрати чинності ГК України, до спірних правовідносин сторін із нарахування пені за порушення грошового зобов`язання слід застосовувати положення ч. 6 ст. 232 ГК України.
Враховуючи, що станом на день виникнення між сторонами правовідносин Господарський кодекс України, в тому числі ч. 6 ст. 232 ГК України був чинний та передбачав обмеження строку нарахування пені 6 місяцями від дня коли зобов`язання мало бути виконано, до правовідносин щодо стягнення пені мають застосовуватись норми ГК України. Крім того, сторони в договорі не обумовили більш тривалий строк для нарахування штрафних санкцій.
Підсумовуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для нарахування пені поза межами шестимісячного строку з дати виникнення зобов`язання з її оплати, тому суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про стягнення пені у розмірі 5931,49 грн за період з 27.12.2025 по 17.02.2026.
Зважаючи на встановлене вище, колегія суддів дійшла висновку, що до стягнення підлягає 20 719,82 грн пені за період з 27.06.2025 до 26.12.2025, в іншій частині у стягненні пені у розмірі 6271,16 грн необхідно відмовити.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи.
Таким чином, з огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги відповідача частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі №906/196/26 підлягає зміні в частині стягнутої пені.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони, пропорційно задоволеним вимогам (з врахуванням подання позову та апеляційної скарги через систему "Електронний суд").
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджи" на рішення Господарського суду Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі №906/196/26 задоволити частково.
2. Пункт 2, 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Господарського суду Житомирської області від 24.03.2026 у справі №906/196/26 змінити, виклавши в наступній редакції:
"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджі" (11504, Житомирська обл., Коростенський р-н, вул. Петлюри Симона, буд.5, ідентифікаційний код 41286292) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМ-ІнвестБуд" (47720, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, вул. Вояків УПА, буд.1, кв.12, ідентифікаційний код 33282104):
- 133 311,34 грн основного боргу;
- 20 719,82 грн пені;
- 2 817,82 грн інфляційних;
- 2 585,87 грн 3% річних;
- 2 561,23 грн судового збору. 
3. Відмовити в позові в частині стягнення 6271,16 грн пені, 21,92 грн 3% річних".
В решті рішення залишити без змін.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМ-ІнвестБуд" (47720, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, вул. Вояків УПА, буд.1, кв.12, ідентифікаційний код 33282104) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпалет Енерджі" (11504, Житомирська обл., Коростенський р-н, вул. Петлюри Симона, буд.5, ідентифікаційний код 41286292) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 151,76 грн. 
4. Господарському суду Житомирської області на виконання цієї постанови видати накази.
5. Справу №906/196/26 повернути до Господарського суду Житомирської області.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "24" червня 2026 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю. 

Суддя   Розізнана І.В. 

Суддя   Крейбух О.Г.