ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/7776/25	
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ясиновського І.Г., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови. 
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" (надалі також – ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі також - відповідач), Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 18.02.2025 № 122390. 
В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" вказало про протиправність постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області (далі відповідач) №122390 від 18.02.2025, адже у відповідача були відсутні підстави для прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача з урахуванням тих обставин, що визначені перевищення не призводять до застосування до ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" відповідальності, передбаченої абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» і в діях позивача відсутній склад порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також позивач наголошував, що результати зважування транспортного засобу є недопустимими та такими, що не можуть породжувати правові наслідки так як отримані були в результаті використання неналежного пристрою, який не призначений для зважування транспортного засобу в русі. Крім того, за твердженням позивача, відповідач, приймаючи спірне рішення, не врахував похибку вагового пристрою при обрахуванні гранично допустимого ступеня перевищення нормативних вагових параметрів і це призвело до застосування невідповідної норми матеріального права. Також зазначав, що за відсутності методики зважування сипучих вантажів дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови є неправомірними. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив обставини здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача та порушення процедури винесення оскаржуваної постанови суб`єктом владних повноважень.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
04.07.2025 від Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Укртрансбезпека, відповідач) надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечував. В обґрунтування відзиву зазначив, що за результатами проведеного габаритно-вагового контролю посадовими особами Укртрансбезпеки складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю серії ДЗ №004719 від 23.01.2025, відповідно до якої зафіксовано навантаження на осі транспортного засобу: 1 – 6,8 т;, 2 – 10,9 т; 3 – 8,55 т; 4 – 7,55 т; 5 – 8,6 т. Повна маса транспортного засобу – 42,400 т (вказівка у відповідній графі довідки про повну масу 61,0 т є технічною опискою). Відтак, зафіксовано перевищення встановлених нормативів загальної маси транспортного засобу, а саме 42,400 т при максимально допустимих 40,000 т, тобто на 6%. Звернуто увагу, що форма довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю визначена Порядком взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 №1007/1207 (далі – Порядок №1007/1207). Відповідно до даного Порядку (підпункт 4 пункту 4) обов`язок з видачі довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю покладається саме на посадових осіб Укртрансінспекції, правонаступником якої є Укртрансбезпека. Таким чином, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю серії ДЗ №004719 від 23.01.2025, підписана посадовою особою Укртрансбезпеки, видана уповноваженим суб`єктом та в межах наданих повноважень, а, відтак, є належним доказом порушення законодавства про автомобільний транспорт. Крім того, за результатами проведеного габаритно-вагового контролю посадовими особами Укртрансбезпеки складено Акт серії АВ №004401 від 23.01.2025 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, а також видано талон №44 про результати зважування (копії додаються), відповідно до яких зафіксовано перевищення встановлених нормативів загальної маси транспортного засобу – фактично зафіксована повна маса транспортного засобу становила 42,400 т. При цьому, здійснення габаритно-вагового контролю відбулося з використанням технічно справного зважувального обладнання – Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA №380, платформи №754, 775, щодо якого проведено періодичну повірку (метрологічну атестацію), на підтвердження чого додається копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №ПМ052111724 від 07.10.2024, чинне до 06.10.2025. Свідоцтвом про повірку підтверджено, що ваги автомобільні 030T-AS2-PWIA №380, платформи №754, 775 відповідають вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Загальні технічні вимоги та методи випробування та придатні для застосування.
Стосовно неправильного застосування абзацу 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» при притягненні позивача до відповідальності відповідач вказав про помилкове трактування позивачем положень абзацу 4 пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, за яким допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд, тобто не відносно до відповідальності за Законом України «Про автомобільний транспорт» (з 5% відсотків). /а.с. 44-56/. 
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали позовної заяви, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 
17.01.2025 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №008293 від 17.01.2025 відповідно до графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області проведено рейдову перевірку додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої встановлено порушення перевізником ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено відповідний Акт проведення перевірки №048987 від 17.01.2025, відповідно до висновків якого встановлено порушення перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме “Перевезення вантажу (соя) з перевищенням встановлених п. 22,5 ПДР України вагових норм, а саме фактична маса транспортного засобу 42,400 т, при допустимих 40 т, що у відсотковому значенні становить 6%, ваги № 380, відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /а.с. 64/.
За змістом вказаного акту та виявлених порушень ознайомлений, що засвідчив власним підписом та зазначив про незгоду з показниками вагів 42400 т при навантаженні 40620 т.
18.02.2025 за результатами розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, начальник Відділу Д.Ткаченко прийняв постанову №122390 про застосування адміністративно-господарського штрафу, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом застосування на підставі абзацу 14 частини першої статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” адміністративно-господарському штрафу у розмірі 8500,00 грн / а.с. 62/.
Не погодившись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, встановлено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 /надалі - Порядок №1567/.
Згідно з приписами пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Відповідно до пунктів 12, 13, 14 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин. Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (пункт 19 Порядку №1567).
Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування здійснюється відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги», «Про Національну поліцію», Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (далі - Правила дорожнього руху), Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року N 30 (далі - Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів), Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року N 879.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах визначено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 ( далі по тексту - Порядок № 879, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з підпунктами 2 пункту 2, 6, 8 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу; вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики; стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю (далі - стаціонарний пункт) - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів.
Пунктами 3, 4 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, власниками (балансоутримувачами) зон габаритно-вагового контролю і підприємствами.
Відповідно до пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Згідно з пунктами 1, 3 розділу ІІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.08.2016 за №1171/29301, стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю розміщується на автомобільних дорогах загального користування з урахуванням параметрів видимості для певної категорії дороги.
Вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування в русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.
Пунктом 12 Порядку № 879 встановлено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. (пункт 13 Порядку №879).
Із аналізу наведених норм слідує, що зважування транспортних засобів здійснюється за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання вагових параметрів повної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, яке повинне утримуватись у робочому стані, періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
На підтвердження утримання зважувального обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю у робочому стані відповідачем надано до суду копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №ПМ052111724 від 07.10.2024, чинне до 06.10.2025.
Вимоги до пересувного пункту габаритно-вагового контролю визначені розділом ІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення зон габаритно-вагового контролю, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255 (далі Вимоги №255, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та на даний час) та передбачають, зокрема, що пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен бути укомплектований: 1) вимірювальним (зважувальним) обладнанням вагових параметрів повної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу; 2) вимірювальним обладнанням для вимірювання габаритних параметрів великогабаритних транспортних засобів; 3) комп`ютерною технікою; 4) засобами зовнішнього освітлення; 5) джерелом автономного живлення для забезпечення роботи транспортного засобу спеціалізованого призначення; 6) документом про відповідність та/або свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.
Згідно вимог пунктів 12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сферіметрології.
Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
У відповідності до статті 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки. Законодавством чітко встановлено, що ваги, як засіб вимірювальної техніки використовуються або у випадку якщо пройшли повірку, або ж коли пройшли державну метрологічну атестацію.
Відповідно до положень частини 5 статі 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться: науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів; науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів.
Відповідно, здійснення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, у тому числі вагового обладнання для зважування транспортних засобів, виходить за межі повноважень Укртрансбезпеки.
Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь № 030Т-АS2-PWIA, номер приладу 380, номери платформ 754,775 що використовувалися під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу та відомості про які зазначено безпосередньо в талоні про результати зважування, пройшли періодичну повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № ПМ052111724 від 07.10.2024, чинне до 06.10.2025/зв. а.с.68/.
Свідоцтво видане ДП «КИЇВОБЛСТАНДАРТМЕТРОЛОГІЯ», підписане повірителем Юрієм Руденко, та має відбиток повірочного тавра, тому станом на дату проведення зважування транспортного засобу (23.01.2025) метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації.
Отже, проходження періодичної повірки приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь № 030Т-АS2-PWIA, номер приладу 380, номери платформ 754,775 свідчить про його відповідність метрологічними та технічним вимогам за ДСТУ OIMLR 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування.
Під час проведення перевірки 21.01.2025 зважування транспортного засобу позивача проводилося в динамічному режимі, в русі транспортного засобу зі швидкістю від 3,5 км/ год до 4.8 км/ год, що відображено в талоні зважування /а.с.68/.
Відтак, зважування транспортного засобу проводилось належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані, визнана придатною для застосування, що підтверджується чинним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за належним національним стандартом.
За викладеного, матеріалами справи спростоване твердження позивача про використання в ході проведення габаритно-вагового контролю 21.01.2025 неналежного вимірювального обладнання.
Щодо посилання позивача на необхідність урахування типу вантажу, суд зазначає, що відповідно до п. 2.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, за способом вантаження і розвантаження вантажі бувають штучними, сипучими, навалочними і наливними.
Згідно з пунктом 6.6. Правил № 363 масу насипних і навалочних вантажів, а також харчових наливних вантажів, які перевозять в автомобілях - цистернах, визначають, головним чином, автомобільними вагами.
Відповідно до пунктів 8.14 - 8.15 Глави 8 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року, № 363 (далі - Правила № 363) завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.
Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.
Згідно з пунктом 12.1 Глави 12 Правил № 363 при транспортуванні вантажів необхідно дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.
Разом з тим пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України не визначено особливостей при встановлені вагових обмежень для навантаження на вісь транспортного засобу, в залежності від виду вантажу (сипучий, неподільний тощо).
Відповідно до пункту 12.5 Глави 12 Правил № 363 для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Пунктом 8.20 Глави 8 Правил № 363 визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.
Отже водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу автомобільним транспортом зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Наведеними нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.
При цьому переміщення ватажу під час руху є неприпустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.
Крім того, суд зазначає, що оскільки автомобіль на вагу заїжджає повільно, зі швидкістю не більше 3-5 км на годину, то така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.
Такий висновок викладено у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду у справі № 803/1540/16 від 24 липня 2019 року.
Також законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що еквівалентно 0,23 т на одинарну вісь, що дозволяє перевізнику самостійно враховувати специфіку вантажу, який під час транспортування здатний зміщуватись та розподілятись нерівномірно.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, встановлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: в) навантаження на вісь: на одинарну вісь - максимального значення для автомобільних доріг державного значення 11,5 т, максимального значення для автомобільних доріг місцевого значення - 7 т.
Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від18.01.2001 №30, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
З аналізу зазначеної вище норми вбачається, що законодавцем наведений розмір похибки вагового обладнання (до 2%), за перевищення якого не настає відповідальність, передбачена приписами Закону України «Про автомобільний транспорт» (з 5% відсотків).
Тобто, передбачене пунктом 4 Правил №30 допустиме перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу на 2% стосується саме відсутності обов`язку щодо отримання дозволу на рух великовагового транспортного засобу у такому випадку, а не похибки вимірювального обладнання.
Відтак, рух транспортного засобу із перевищенням хоча б одного нормативного допустимого вагового параметру за відсутності спеціального дозволу тягне за собою відповідальність суб`єкта господарювання у вигляді адміністративно-господарського штрафу, до якого і був притягнутий позивач.
При цьому, для цілей встановлення відповідальності за порушення автомобільного законодавства не потрібно отриманий результат за наслідком зважування зменшувати на розмір «похибки», встановленої інструкцією до вагів, адже законодавством наведений розмір похибки вагового обладнання (до 2%) за перевищення якого не настає відповідальність.
Таким чином, відповідальність за порушення нормативних вагових норм, яка встановлюється від 5%, уже включає в себе похибку у 2%.
Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.08.2022 у справі №340/4673/20, абзац 14 частини першої статті 60 Закону Закон №2344-ІІІ, відповідно до якого було накладено штраф, не містить посилань на будь яку величину похибки, а прямо вказує на наслідки перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, та не передбачає іншого трактування.
Підсумовуючи викладене вище, суд погоджується з висновком перевірки про перевищення позивачем вагових обмежень на 6%.
Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.
Щодо доводів позивача про недотримання відповідачем вимог Порядку № 879 в частині незаборони подальшого руху транспортного засобу після виявлення факту перевищення габаритного нормативного параметру, суд зазначає, що така бездіяльність не впливає на правомірність оскаржуваного рішення.
Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 802/518/17-а.
Відповідно до пунктів 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У цій справі суд також вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 29 листопада 2019 року у справі № 359/7194/16-а, від 24 жовтня 2019 року у справі № 806/1243/17, від 11 лютого 2020 року у справі № 210/3268/15-а, від 23 квітня 2020 року у справі №813/1790/18, від 20 грудня 2019 року у справі № 820/3914/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15358/17, від 22 травня 2022 року у справі №825/2328/16, від 18 січня 2023 року у справі №826/10888/18 та 04 серпня 2023 року у справі № 320/9672/21, 17 липня 2025 року у справі № 200/1560/22 про те, що дефекти адміністративного акта можуть не стосуватися його змісту, а бути пов`язаними з процедурою прийняття.
Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачем при супроводженні автомобіля марки МАN, за реєстраційним номером НОМЕР_1 з напівпричепом MEGA за реєстраційним номером ВХ6871XF не були увімкненні проблискові маячки на спеціалізованому автомобілі Укртрансбезпеки, вимкнення відеокамери портативного відеореєстратора посадової особи Укртрансбезпеки у певний проміжок часу, неправильної фіксації часу у талоні зважування не можуть слугувати достатньою підставою для висновку про протиправність оскарженої постанови, оскільки такі процедурні порушення не вплинули на встановлений факт щодо перевищення позивачем вагових обмежень на 6%.
За встановлених обставин справи та наведених вище норм права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 122390 від 18.02.2025 в сумі 8500,00 грн, прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені законодавством України, та обґрунтовано.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -  
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" (вул. Козацький шлях, буд.29, с. Яреськи, Шишацький район, Полтавська область, 38030, ідентифікаційний код 03770394) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд.51, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 39816845), Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області ( вул. Європейська, буд. 155,м. Полтава, Полтавська область,36008) про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на дане рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя	 	І.Г. Ясиновський