РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/8080/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до	ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 та до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – відповідачі), в якій позивач, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, просив суд визнати протиправним та скасувати наказ ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від №905 від 07.05.2026 в частині призову та направлення на військову службу під час мобілізації до ВЧ НОМЕР_1 ; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 та є здобувачем вищої освіти денної форми навчання у Національному університеті водного господарства та природокористування за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти.
Вказує, що 23.01.2026 був поновлений до складу здобувачів 4 курсу денної форми навчання за спеціальністю 275 «Транспортні технології», продовжив навчання після перерви у тому самому закладі освіти та за тією самою освітньою програмою. При цьому диплом бакалавра або магістра раніше не отримував, а тому, на його думку, не порушував послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Позивач стверджує, що у зв`язку з навчанням за денною формою здобуття освіти мав право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зазначає, що відповідна відстрочка була відображена у мобільному застосунку «Резерв+» та була надана на підставі відомостей ЄДЕБО.
На думку позивача, інформація про його статус здобувача освіти та наявність права на відстрочку була відома або повинна була бути відома відповідачу, оскільки містилася у відповідних державних інформаційних системах та реєстрах, якими користуються територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Позивач зазначає, що під час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомляв посадових осіб про своє навчання та наявність підстав для відстрочки, однак, незважаючи на це, був направлений на проходження військово-лікарської комісії, визнаний придатним до військової служби та призваний на військову службу під час мобілізації.
Вважає, що на момент проведення мобілізаційних заходів у нього існували законні підстави для відстрочки від призову, а тому відповідач не мав правових підстав для направлення його на медичний огляд, прийняття рішення про призов та направлення до військової частини.
Також позивач не погоджується з доводами відповідача щодо порушення ним послідовності здобуття освіти та вказує, що відповідні відомості в ЄДЕБО та Реєстрі військовозобов`язаних є помилковими, оскільки він продовжував здобуття того самого освітнього рівня, який раніше не був ним завершений. На підтвердження своєї позиції посилається на документи закладу освіти, відомості з ЄДЕБО та інформацію із застосунку «Резерв+».
З огляду на викладене позивач вважає рішення про його призов на військову службу під час мобілізації протиправним, просить визнати протиправними дії відповідача щодо його призову, скасувати відповідний наказ у частині, що стосується його призову та направлення до військової частини, а також зобов`язати військову частину виключити його зі списків особового складу.
Ухвало від 18.05.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 прийнято до розгляду. Відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №460/8080/26.
Представник військової частини НОМЕР_1 проти задоволення позову заперечив та зазначив, що спірний наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини був прийнятий на підставі поіменного списку, наданого територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, відповідно до вимог чинного законодавства та Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України.
Вказав, що військова частина не здійснювала мобілізаційних заходів щодо позивача, не приймала рішення про його призов та не наділена повноваженнями перевіряти законність дій ТЦК та СП. На думку відповідача, наказ про зарахування позивача до списків особового складу є похідним від рішення про призов та оформлює наслідки вже проведеної мобілізації.
Також відповідач зазначив, що після прибуття позивача до військової частини та видання наказу про його зарахування останній набув статусу військовослужбовця, а тому питання проходження та припинення військової служби регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження військової служби. При цьому позивач не звертався до командування військової частини із рапортом про звільнення з військової служби та не надав документів, які б підтверджували наявність передбачених законом підстав для такого звільнення.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні повністю.
Зазначив, що станом на 07.05.2026 відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач не користувався правом на відстрочку від призову під час мобілізації та не перебував на спеціальному військовому обліку як заброньований, у зв`язку з чим підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Після проходження військово-лікарської комісії позивача було визнано придатним до військової служби та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.05.2026 №905 призвано на військову службу під час мобілізації та направлено до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідач вказав, що до моменту призову позивач не подавав до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви про надання відстрочки від призову та документів, які б підтверджували наявність підстав для її отримання. На думку відповідача, процедура надання відстрочки ініціюється виключно військовозобов`язаним шляхом подання відповідної заяви та підтвердних документів, а право на відстрочку має бути реалізоване до моменту набуття особою статусу військовослужбовця.
Крім того, відповідач зазначив, що надана позивачем довідка з ЄДЕБО містить інформацію про порушення послідовності здобуття освіти, а у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів у графі «Освіта послідовна» містилася відмітка «ні». Також, за даними реєстру, під час звернення позивача через мобільний застосунок «Резерв+» із запитом про надання відстрочки системою було відмовлено у її наданні у зв`язку з відсутністю поточного здобуття освіти, що не порушує послідовність. Відстрочку, яка раніше відображалася в електронній системі, було анульовано 04.05.2026 у зв`язку із втратою підстав для її надання.
Крім того, відповідач вказав, що наказ про призов є індивідуальним актом одноразової дії, який вичерпав свою дію фактом виконання, а процедура призову під час мобілізації є незворотною. У зв`язку з цим вважав оскаржуваний призов законним та таким, що здійснений у межах наданих законом повноважень.
У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів відповідачів та зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин він був студентом денної форми навчання за освітнім ступенем бакалавра, у зв`язку з чим мав право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Стверджує, що реалізував право на відстрочку шляхом подання необхідних документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримав її до набуття статусу військовослужбовця, а відсутність відображення відстрочки у застосунку «Резерв+» була пов`язана з технічними причинами. Також зазначив, що командир військової частини не був наділений повноваженнями щодо призову його на військову службу за мобілізацією, а доказів укладення ним контракту на проходження військової служби матеріали справи не містять. У зв`язку з цим позивач вважає оскаржуваний наказ про зарахування його до списків особового складу військової частини протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а доводи відзиву — безпідставними.
Також у відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 04.06.2026, позивач наголошує, що мав чинну відстрочку у зв`язку з навчанням до 30.06.2026, підстави для її припинення відсутні, а повторне подання заяви не є обов`язком військовозобов`язаного за чинним законодавством.
Позивач також вказує на суперечності у документах відповідача щодо підстав призову та зміни його статусу, зокрема невідповідність між наказами, на які посилається відповідач, та матеріалами справи. Додатково зазначається, що рішення про відмову у відстрочці позивачу не приймалося і не надано до матеріалів справи.
Окремо позивач стверджує, що його доставлення до ТЦК та подальші дії щодо призову були здійснені з порушенням встановленої процедури та без належного правового підґрунтя, що призвело до порушення його прав.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Позивач є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією із застосунку “Резерв+”.
Наказом № 40 від 23.01.2026 позивач з 19.01.2026 поновлений до складу здобувачів 4 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денної форми здобуття освіти навчально- наукового механічного інституту Національного університету водного господарства та природокористування на денну форму навчання за спеціальністю 275 Транспортні технології (275.03 на автомобільному транспорті). 
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 18.03.2026 №3634 позивач навчається на 4 курсі Національного університету водного господарства та природокористування на денній платній формі навчання з 01.09.2025 по 30.06.2026.
Відповідно до довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання ОСОБА_1 слідує, що позивач навчається на денній формі навчання у Національного університету водного господарства та природокористування на денній формі навчання з 01.09.2021. Дата завершення навчання – 30.06.2026. 
На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту" – "Ні, порушує".
Сформованим у застосунку Резерв+ військово-обліковим документом (станом на 21.03.2026) підтверджується, що позивач мав відстрочку до 03.05.2026 відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII. Категорія обліку – військовозобов`язаний.
В свою чергу, у сформованому у застосунку Резерв+ військово-обліковому документі (станом на 19.05.2026) у графі «тип відстрочки» запис відсутній.
Відповідно до витягу із наказу ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від №905 від 07.05.2026 позивача з 07.05.2026 призвано на військову службу під час мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 .
На підставі поіменного списку від 07 травня 2026 року №4/5003 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.05.2026 №133 ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.
Вважаючи протиправним наказ ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від №905 від 07.05.2026 в частині призову та направлення на військову службу під час мобілізації до ВЧ НОМЕР_1 , а також наявності обов`язку у Військової частини НОМЕР_1 виключення зі списків особового складу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
В силу статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Пунктом 8 цього Указу визначено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:
1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;
2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;
3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
Стаття 1 Закону №3543-XII передбачає, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №3543-XII проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з ч. 5 ст. 4 Закону №3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
За змістом ст. 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України Про оборону України, цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №223-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Згідно з ч. 5 ст. 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За змістом ч. 9 ст. 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ закріплені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).
Громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.
При цьому, ст. 23 Закону №3543-ХІІ встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Пунктом 1 частиною 3 статті 23 Закону №3543-XII визначено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Суд з матеріалів справи встановив, що позивача з 19.01.2026 поновлено до складу здобувачів 4 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денної форми здобуття освіти навчально- наукового механічного інституту Національного університету водного господарства та природокористування.
Разом з тим, у довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання ОСОБА_1 слідує, що у графі «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту"» наявна відмітка "Ні, порушує".
Вказане свідчить про відсутність однієї з обов`язкових умов для надання відстрочки від призову під час мобілізації, встановленої пунктом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме – здобуття освіти в межах передбаченої законом послідовності рівнів освіти.
Отже, за наявності такої відмітки у ЄДЕБО особа не набуває права на відстрочку за освітньою підставою, навіть за умови фактичного навчання за денною формою, оскільки вирішальним є не сам факт навчання, а відповідність встановленим законом критеріям.
Попри вжиття позивачем заходів з приводу внесення змін до бази, на момент розгляду адміністративної справи судом не встановлено обставин внесення виправлення (зміни) у записі (даних) в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо відомостей про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а саме – в розділі "На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту" з твердження «Ні, порушує» на «Так, не порушує».
Як вже було зазначено вище по тексту у сформованому в застосунку Резерв+ військово-обліковому документі (станом на 21.03.2026) наявний запис про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII строком до 03.05.2026.
В свою чергу, у сформованому в застосунку Резерв+ військово-обліковому документі (станом на 19.05.2026) у графі «тип відстрочки» запис відсутній.
При цьому, позивач визнає відсутність відображення відстрочки у застосунку «Резерв+» на момент прийняття оскаржуваних рішень, однак стверджує, що таке пов`язане з технічними причинами.
З даного приводу суд зазначає, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом. При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що на момент призову позивач не мав належним чином підтвердженого та оформленого права на відстрочку від мобілізації. Незважаючи на навчання за денною формою, відомості ЄДЕБО свідчили про порушення ним послідовності здобуття освіти, що виключало можливість застосування відстрочки, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Крім того, на дату прийняття спірного рішення відстрочка не була відображена у військово-облікових даних позивача, а доказів усунення виявлених невідповідностей матеріали справи не містять. 
Відтак позивач належав до категорії військовозобов`язаних, які підлягали призову під час мобілізації, а тому його призов на військову службу був здійснений законно, у межах повноважень територіального центру комплектування та соціальної підтримки та відповідно до вимог чинного законодавства України.
Отже, перевіряючи оскаржуваний наказ ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від №905 від 07.05.2026 в частині призову та направлення на військову службу під час мобілізації до ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 на відповідність вимогам частини другої ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що при його прийнятті відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Оскільки судом встановлено правомірність призову позивача на військову службу під час мобілізації та відсутність підстав для визнання протиправним оскаржуваного рішення, похідна позовна вимога про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу також не належить до задоволення.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.
Оскільки суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 

Повний текст рішення складений 17.06.2026.

Суддя       Олег ГРЕСЬКО