ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/415/26	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Павлов П.І., у порядку самопредставництва;
від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»
на ухвалу Господарського суду Одеської області
від 16 лютого 2026 року (повний текст складено 16.02.2026)
у справі № 916/415/26
за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»
до відповідача: Фізичної особи – підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни
про стягнення 5 844,96грн. 

суддя суду першої інстанції: Погребна К.Ф.
місце винесення ухвали: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 20.05.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі також – позивач, ДП «Укрінтеренерго»,) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи – підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни (далі також – відповідач, ФОП Іджилова В.Д.) про стягнення з останньої на свою користь заборгованості в розмірі 5 844,96 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018 та комерційної пропозиції від 27.12.2018 №2 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», не здійснив своєчасно та у повному обсязі оплату за фактичне споживання електричної енергії у січні 2019 року у сумі 2 029,69 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідних зобов`язань позивачем на вказану суму боргу за період з 21.02.2019 по 30.10.2025 нараховано 15% річних у розмірі 2 036,92 грн та інфляційні втрати у сумі 1 778,35 грн 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2026 у справі №916/415/26 (суддя Погребна К.Ф.) у відкритті провадження у справі за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» до відповідача Фізичної особи – підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни про стягнення 5 844,96 грн - відмовлено.
У вказаній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що при зверненні до суду з позовом Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» зазначило в якості відповідача Фізичну особу – підприємця Іджилову Валентину Дмитрівну. Однак, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 20.10.2020 внесено запис про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни. З огляду на те, що визначена у позовній заяві в якості відповідача фізична особа станом на час звернення до суду втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті позовної заяви на підставі п. 6 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2026 у справі № 916/415/26 та направити матеріали справи №916/415/26 до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, прийнятою із порушенням норм процесуального права.
Так, апелянт зазначає, що станом на момент виникнення спірних правовідносин відповідач здійснював підприємницьку діяльність та мав статус фізичної-особи підприємця, що підтверджується доданою до позову інформаційною довідкою з ЄДР, з якої вбачається, що державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни було проведено 12.02.2013, а державну реєстрацію припинення юридичної особи (фізичної особи-підприємця) було проведено 20.12.2020 (номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи: 2005480060005001363; Підстава для внесення запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи: ДР припинення ФОП за її рішенням). Отже, зобов`язання відповідача за спожиту електричну енергію у січні 2019 виникло у відповідача у період здійснення останнім підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем. Таким чином, оскільки сторони спірного правочину є суб`єктами підприємницької діяльності, спір виник із господарських зобов`язань, а тому підлягає розгляду за правилами господарського судочинства відповідно до п.1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.
У підтвердження своєї позиції апелянт посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №760/13915/18, від 09.10.2019 у справі №127/23144/18, згідно з якою «… припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору поставки, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа - підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні. 
Ураховуючи, що у справі, яка переглядається, спір виник при виконанні договору поставки, укладеного між ТОВ і ФОП, відтак місцеві суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність розгляду цієї справи за правилами саме господарського, а не цивільного судочинства».
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 26.02.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2026 у справі №916/415/26; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено її розгляд на 20.05.2026 о 12:30 год. Крім того, даною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цій же строк подати до суду заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань.
Однак, відповідач своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відзив суду не надав, проте, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 задоволено заяву представника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» Павлова Павла Ігоровича про надання йому можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”. Вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справи в режимі відеоконференції.
20.05.2026 у судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив суд задовольнити останню.
У судове засідання 20.05.2026 представник відповідача не з`явився. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.
Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, а їх явка обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
В судовому засіданні 20.05.2026, яке проводилось у режимі відеоконференції, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи, їх відповідність наданим доказам та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Як зазначалось вище, ДП «Укрінтеренерго» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни про стягнення з відповідача на свою користь 5 844,96 грн. в якості заборгованості за спожиту останнім у січні 2019 року електричну енергію.
При цьому, позивач послався на укладений між ним та відповідачем (наявний у матеріалах справи) Договір від 27.12.2018 про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та комерційної пропозиції від 27.12.2018 №2 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».
Факт споживання електричної енергії відповідачем ДП «Укрінтеренерго» підтверджує даними комерційного обліку (обсягами), які надає постачальнику «останньої надії» оператор системи розподілу/передачі електричної енергії.
Дослідивши позовні матеріали, суд першої інстанції встановив, що на момент подання даного позову до суду господарська діяльність Фізичної особи – підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни припинена за власним рішенням, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформованих на запит суду, у яких зазначена дата запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності – 20.10.2020 (а.с.39-40).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2026 у справі №916/415/26 відмовлено ДП «Укрінтеренерго» у відкритті провадження у справі за позовом до Фізичної особи – підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни про стягнення 5 844,96 грн.
Суд мотивував ухвалу тим, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Отже, враховуючи припинення господарської діяльності ФОП Іджилової Валентини Дмитрівни, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити.
Водночас суд першої інстанції зазначив, що за змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ч. 8 ст. 4 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Проте, у даному випадку позов заявлений не до фізичної особи Іджилової Валентини Дмитрівни, яка відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, а до фізичної особи – підприємця, яка припинила свою підприємницьку діяльність.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відмову у відкритті позовного провадження за позовною заявою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» та вважає, що апеляційна скарга останнього задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Дослідивши матеріали позовної заяви, додані до неї документи, а також перевіривши дотримання позивачем вимог процесуального закону при зверненні до суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 6 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, а також розгляд інших справ, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, держави.
За приписами статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами у судовому процесі — позивачами і відповідачами — можуть бути особи, визначені статтею 4 цього Кодексу. Позивачем є особа, яка звернулася до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, тоді як відповідачем є особа, до якої пред`явлено позовні вимоги.
Як було зазначено вище, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом саме до Фізичної особи – підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни про стягнення заборгованості, яка, на думку позивача, виникла у зв`язку з неналежним виконанням останньою зобов`язань за договором постачання електричної енергії.
Разом із тим, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, наявними у матеріалах справи, 20.10.2020 року до Реєстру внесено запис про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи – підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни.
Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України господарською діяльністю є діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а особи, які її здійснюють, визнаються підприємцями.
Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України встановлено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до вимог закону.
За змістом частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським є зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання, у силу якого одна сторона зобов`язана вчинити певні дії господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншої сторони, а остання має право вимагати виконання такого обов`язку.
Водночас положеннями статей 51 та 52 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, які регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті правовідносин, а фізична особа – підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними із здійсненням підприємницької діяльності, усім належним їй майном.
Системний аналіз положень статей 51, 52, 598– 609 Цивільного кодексу України, статей 202– 208 Господарського кодексу України, а також частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань» свідчить про те, що припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця не припиняє її зобов`язань, які виникли під час здійснення нею підприємницької діяльності. Після внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності така особа не втрачає статусу фізичної особи як учасника цивільних правовідносин та продовжує нести відповідальність за раніше набутими зобов`язаннями усім належним їй майном.
Разом із тим, суд зазначає, що у даному випадку позов пред`явлено не до фізичної особи Іджилової Валентини Дмитрівни, яка після припинення підприємницької діяльності продовжує відповідати за зобов`язаннями, що виникли у зв`язку із здійсненням нею підприємницької діяльності, а саме до Фізичної особи – підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни, підприємницька діяльність якої припинена 20.10.2020 року, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо припинено суб`єкта господарювання, до якого пред`явлено позов, за умови, що спірні правовідносини не допускають процесуального правонаступництва.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент звернення позивача до суду визначений у позовній заяві відповідач втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності, а відтак позов подано до особи у статусі, який на час звернення до суду вже був припинений.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність передбачених пунктом 6 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.
При цьому колегія суддів зазначає, що відмова у відкритті провадження у даній справі не позбавляє позивача права на судовий захист та можливості звернення до суду з відповідними вимогами до Іджилової Валентини Дмитрівни саме як до фізичної особи, яка несе відповідальність за зобов`язаннями, що виникли у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, з огляду на таке.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що спірні правовідносини виникли у період, коли Іджилова Валентина Дмитрівна мала статус фізичної особи – підприємця, а тому, на думку скаржника, даний спір підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства.
Разом із тим, наведені доводи не враховують предмет та підстави оскаржуваної ухвали, а також процесуальний статус особи, визначеної позивачем відповідачем у даній справі.
Суд першої інстанції не заперечував того факту, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із здійсненням відповідачем підприємницької діяльності та що на момент виникнення відповідних зобов`язань Іджилова Валентина Дмитрівна була зареєстрована як фізична особа – підприємець. Так само не заперечується і те, що зобов`язання, які виникли під час здійснення особою підприємницької діяльності, не припиняються після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.
Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, визначальним у даному випадку є те, що на момент звернення позивача до суду із позовною заявою державна реєстрація припинення підприємницької діяльності Фізичної особи – підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни вже була проведена, а відповідний запис внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.
Отже, станом на дату подання позову особа, визначена позивачем як відповідач — Фізична особа – підприємець Іджилова Валентина Дмитрівна — вже втратила статус суб`єкта господарювання.
Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт виникнення спірних правовідносин у період здійснення особою підприємницької діяльності не спростовує обов`язку позивача правильно визначити процесуальний статус відповідача на момент звернення до суду.
При цьому апелянт фактично ототожнює фізичну особу та фізичну особу – підприємця як учасників процесу, однак відповідно до вимог чинного законодавства статус фізичної особи – підприємця є похідним від факту державної реєстрації підприємницької діяльності та припиняється з моменту внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції не дійшов висновку про припинення спірних зобов`язань чи неможливість їх судового захисту. Навпаки, в оскаржуваній ухвалі обґрунтовано зазначено, що після припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує відповідати за зобов`язаннями, пов`язаними із такою діяльністю, усім належним їй майном.
Однак у даному випадку позов подано не до фізичної особи Іджилової Валентини Дмитрівни, а саме до Фізичної особи – підприємця Іджилової Валентини Дмитрівни, підприємницька діяльність якої припинена 20.10.2020 року.
Таким чином, висновки апелянта про те, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, самі по собі не спростовують наявності передбачених пунктом 6 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки підставою для постановлення оскаржуваної ухвали стало саме звернення позивача з позовом до суб`єкта господарювання, діяльність якого припинена на момент звернення до суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права та не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.
Частинами 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-285,287 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2026 по справі №915/415/26 залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2026 у справі №916/415/26 - залишити без змін.
Матеріали справи №915/415/26 повернути до Господарського суду Одеської області.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 25.05.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.