1	Справа № 335/5408/26  2-а/335/117/2026 	

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Мінаєва М.М.,
при секретарі - Бойкинюк Д.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , поданим через представника – адвоката Громута Володимира Ігоровича, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
15.05.2026 року до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла вказана позовна заява, яка містить вимогу визнати протиправною і скасувати постанову № 2358 від 09.09.2024, винесену виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн., і справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Адміністративний позов обґрунтований посиланням на таке.
12.05.2026 Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 80980541 з примусового виконання постанови № 2358 виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 на користь Держави у розмірі 34 000,00 грн. 
13.05.2026 в рамках відкритого виконавчого провадження було накладено арешт на рахунки Позивача та списано грошові кошти.
13.05.2026 адвокатом Громут В.І. було спрямовано запит до ВДВС та здійснено ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Ознайомившись з матеріалами справи, стало відомо, що 09.09.2024 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником Володимиром НЕГРЕЙ винесено постанову № 2358 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у сумі 17 000,00 грн. з застосуванням наслідків визначених ст. 308 КУпАП за порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Оскаржувана постанова не була влучена або навіть доведена Позивачу, відтак, останній дізнався про її існування виключно після відкриття виконавчого провадження та ознайомлення адвоката з матеріалами виконавчого провадження. З оскаржуваною постановою Відповідача, Позивач не погоджується в повному обсязі вважає її незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
По-перше, Відповідач виніс оскаржувану постанову без присутності Позивача, оскільки останній не був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, не отримував жодних викликів, чим Відповідач порушив права Позивача, передбачені ст. 268 КУпАП (право на захист, надання доказів та юридичну допомогу адвоката).
Постанова не була надіслана на адресу Позивача у встановлений законом строк, через що Позивач був позбавлений права сплатити первинний штраф в одинарному розмірі, що призвело до незаконного застосування виконавчою службою ст. 308 КУпАП та подвоєння суми стягнення.
По-друге, станом на час ухвалення оскаржуваної постанови позивачу виповнилось повних 20 років, він перебував у статусі призовника, в силу чого не підлягав мобілізації і не був суб`єктом правовідносин у сфері мобілізації і мобілізаційної підготовки, а тому, відповідно, не був суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Ухвалою суду від 18.05.2026 позивачу за його клопотанням був поновлений пропущений строк звернення до адміністративного суду, провадження у справі було відкрите, відповідачу був встановлений строк подання відзиву на позов і доказів на його обґрунтування. Крім того, від відповідача були витребувані копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 
21.05.2026 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністерства оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Преамбулою Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до вимог абзацу п`ятого частини десятої статті 1 Закону, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, закріплених у Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема, перебувати на військовому обліку, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Під час складання протоколу №2358 про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 ознайомлено з правами та обов`язками особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі зі змістом статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 63 Конституції України. Будь-яких заяв та клопотань від громадянина ОСОБА_3 не надходило.
За результатами розгляду матеріалів справи №2358 про адміністративне правопорушення за ознаками частини третьої статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесена постанова №2358 від 09.08.2024 за справою про адміністративне правопорушення про притягнення громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до адміністративної відповідальності і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.
Відповідно до відомостей ІНФОРМАЦІЯ_6 позивач 13.08.2024 року не прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_6 , чим порушив вимоги абзацу першого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 21 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 оку №560, пункту 2 частини 1 Додатку 2 до Порядку Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487.
В абзаці першому частини першої статі 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що Громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Доказів про виконання вищезазначених вимог Позивач суду не надав, будь-які клопотання під час складання Протоколу про адміністративне правопорушення не заявляв.
Згідно даних Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_6 не перебуває. На час винесення Постанови №2358 року від 09.08.2024 року не був військовослужбовцем.
Отже, притягнення Позивача до адміністративної відповідальності як порушника законодавства, є законним та обґрунтованим, так як Позивач не прибув за повісткою до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Вимогу суду про надання матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на теперішній час Відповідач не має можливості у зв`язку із вилученням зазначених матеріалів працівниками правоохоронних органів під час обшуку.
В судове засідання 27.05.2026 учасники справи не з`явились.
Представник позивача, адвокат Громут В.І., подав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач про причини неявки свого представника не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду або заяви про розгляд справи без його участі не подав.
Третя особа про причини неявки свого представника не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду або заяви про розгляд справи без його участі не подала.
З урахуванням того, що справи цієї категорії в силу вимог ст. 286 КАС Українм підлягають розгляду протягом десяти днів з дня відкриття провадження, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників, після чого перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголошення якого було призначене на 14 год. 00 хв. 01.06.2026.
Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.
Дослідивши наявні у справі матеріали та заслухавши пояснення учасників справи, що з`явились в судове засідання, суд встановив такі обставини.
Постанову № 2358 від 09.09.2024, винесеною виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.
За змістом вказаної Постанови, ОСОБА_1 був визнаний винуватим у тому, що під час загальної мобілізації він 29.07.2024 отримав повістку про необхідність прибуття 13.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_7 , проте не з`явився в зазначені в повістці час та дату, доказів наявності поважних причин неприбуття за повісткою не надав, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Оцінюючи вказану постанову за критеріями законності і обгрунтованості, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі по адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Статтею 277-2 КУпАП встановлено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Виходячи із змісту ст. ст. 268, 279 КУпАП, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, має право брати участь у розгляді справи, надавати пояснення, залучати докази, користуватись правовою допомогою адвоката тощо. Невід`ємним елементом права на участь і у розгляді справи є право бути завчасно повідомленим про час місце такого розгляду. При цьому висловлення такою особою заяви про розгляд справи без її участі не позбавляє орган, який розглядає справи, від обов`язку вжити заходів для завчасного повідомлення такої особи про час і місце розгляду справи.
У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).
Одним з основних положень практики ЄСПЛ щодо застосування Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є те, що до процедури притягнення до адміністративної відповідальності мають висуватись вимоги, аналогічні тим, що висуваються до процедур у кримінальному судочинстві.
Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідна практика ЄСПЛ вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
При цьому, у зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості, саме уповноважена посадова особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто «поза розумним сумнівом» довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень.
Однак відповідач у цій справі не надав жодного доказу на підтвердження законності і обґрунтованості оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, в тому числі не надав ані доказів належного складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ані доказів виклику ОСОБА_1 повісткою на 13.08.2024, ані доказів виклику ОСОБА_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, ані доказів виклику ОСОБА_1 для участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення, ані доказів вручення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови або її надсилання позивачу.
Посилання відповідача на неможливість надання таких документів через їх відсутність після вилучення під час обшуку суд відхиляє, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження цього факту, зокрема, копії протоколу відповідного обшуку, не вказав на місце зберігання цих матеріалів станом на час розгляду цієї справи, не заявив клопотання про їх витребування.
Суд також погоджується з доводами сторони позивача про те, що станом на час винесення оскаржуваної постанови позивач взагалі не був суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Так, за змістом постанови, позивач нібито порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацами першим - третім якої передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:
військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;
резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;
військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;
військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;
особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Отже, вказаною правовою нормою встановлені обов`язки щодо явки для конкретних категорій осіб, серед яких прямо вказані військовозобов`язані, резервісти та особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
В оскаржуваній Постанові не зазначено, до якої з наведених категорії станом на час її винесення належав ОСОБА_1 , в якості кого і з якою метою він був викликаний повісткою до відповідача.
Разом з цим порушення вимог ч. 3 ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» може бути інкриміноване лише категоріям громадян, які прямо в ній зазначені.
Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що станом на час ухвалення оскаржуваної Постанови позивач перебував у статусі військовозобов`язаного, резервіста чи особи, яка уклала контракт про перебування у резерві служби цивільного захисту.
Відтак, навіть у разі неявки позивача за повісткою, зазначеною в оскаржуваній Постанові, в його діянні був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана Постанова винесена з істотним порушенням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За змістом ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_8 є належним відповідачем за позовом ОСОБА_1 .
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий через представника – адвоката Громута Володимира Ігоровича, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, – задовольнити повністю.
Постанову № 2358 від 09.09.2024, винесену виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, - скасувати.
Справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя          М.М. Мінаєв