ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.05.2026 Справа № 914/1017/25 
Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Березюка Ю.О., розглянувши матеріали справи 
за позовом Львівської міської ради, місто Львів
до відповідача Приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод», місто Львів
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України місто Київ, Київська область та Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський лікерогорілчаний Торговий Дім», м. Львів
про стягнення 6118074,21 грн безпідставно збережених коштів у зв`язку із користуванням земельною ділянкою комунальної власності без правовстановлюючих документів. 

за участю представників:
від позивача: Петрівська М.М.
від відповідача: Кость Я.Р.
від третьої особи 1: не з`явився.
від третьої особи 2: не з`явився.

ПРОЦЕС.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівської міської ради до відповідача Приватного акціонерного товариства “Львівський лікеро-горілчаний завод” про стягнення 6118074,21 грн безпідставно збережених коштів у зв`язку із користуванням земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером 4610137200:08:004:0012, за адресою: вул. Кордуби, 2 у м. Львові без правовстановлюючих документів.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025, справу №914/1017/25 передано на розгляд судді Гоменюк З.П..
Ухвалою від 03.03.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали.
У межах наданого судом строку від представника позивача через систему “Електронний суд” (документ сформовано 11.04.2025) надійшла заява (вх.№9443/25 від 11.04.2025), у якій зазначено запитувані судом відомості та до якої надано відповідні докази.
Ухвалою від 15.04.2025, суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 21.05.2025.
Судове засідання 21.05.2025 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Гоменюк З.П. на листку непрацездатності з 20.05.2025 по 23.05.2025 включно.
У перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності судді Гоменюк З.П., тобто 26.05.2025 у суду виникла необхідність визначити нові дату та час судового засідання, яке не відбулося 21.05.2025.
Ухвалою від 26.05.2025, суд призначив підготовче засідання у справі на 11.06.2025. 
01.05.2025 через систему “Електронний суд” (документ сформовано 30.04.2025) надійшов відзив на позовну заяву (вх.№11411/25).
07.05.2025 через систему “Електронний суд” (документ сформовано 06.05.2025) від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№11852/25).
12.05.2025 через систему “Електронний суд” (документ сформовано 12.05.2025) від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача (вх.№2019/25).
12.05.2025 через систему “Електронний суд” (документ сформовано 12.05.2025) від представника позивача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (вх.№2020/25). 
13.05.2025 через систему “Електронний суд” (документ сформовано 12.05.2025) від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№12409/25). 
19.05.2025 через систему “Електронний суд” (документ сформовано 19.05.2025) від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№13044/25). 
11.06.2025 суд оголосив перерву у підготовчому засіданні до 02.07.2025. 
30.06.2025 через систему “Електронний суд” (документ сформовано 27.06.2025) від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строків для подання доказів та долучення до матеріалів справи документів. 
02.07.2025 через систему “Електронний суд” (документ сформовано 01.07.2025) від представника позивача надійшло клопотання у якому останній просить поновити строки для подання доказів у справі №914/1017/25, долучити до матеріалів справи додані документи та залишити клопотання Львівської міської ради про залучення співвідповідача від 12.05.2025 без руху (вх.№17638/25). 
02.07.2025 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 06.08.2025. 
04.08.2025 через систему “Електронний суд” (документ сформовано 04.08.2025) від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№20507/24).
Ухвалою суду від 06.08.2025, занесено до протоколу судового засідання від 06.08.2025, суд задовольнив клопотання Львівської міської ради від 12.05.2025 (вх.№2020/25) про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство аграрної політики та продовольства України, залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю “Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім”, зобов`язав позивача надіслати залученій третій особі копію позовної заяви та додані до неї документи, а також зобов`язав третіх осіб надати письмові пояснення по суті спору, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання у справі до 03.09.2025. 
13.08.2025 через систему “Електронний суд” (документ сформовано 12.08.2025) від представника позивача надійшла заява про виконання вимог ухвали суду від 06.08.2025. 
21.08.2025 через систему “Електронний суд” документ сформовано 21.08.2025 від Міністерства аграрної політики та продовольства України (третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача) надійшла заява про заміну третьої особи у справі 914/1017/25 (вх.№3490/25). 
У підготовче засідання 03.09.2025, відповідно до протоколу судового засідання від 03.09.2025 сторони не з`явились.
Рух справи відображено у попередніх ухвалах суду. Чергове судове засідання було призначено на 10.02.2025.
10.12.2025 від Приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» надійшла зустрічна позовна заява до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.
14.01.2026 Львівською міською радою подано письмові заперечення щодо прийняття зустрічної позовної заяви.
Ухвалою суду від 04.02.2026 підготовче судове засідання було призначено на 25.02.2026.
У судове засідання 25.02.2026 з`явилися представники сторін, треті особи явку своїх уповноважених представників не забезпечили.
Ухвалою суду від 25.02.2026 зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора – повернуто заявнику, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.03.2026.
Ухвалою суду від 25.03.2026 розгляд справи по суті було відкладено на 29.04.2026.
У судовому засіданні 29.04.2026 сторони виступили зі вступними словами, після чого суд перейшов до стадії дослідження доказів та обставин справи.
Ухвалою суду від 29.04.2026 розгляд справи по суті було відкладено на 13.05.2026.
У судове засідання 13.05.2026 з`явилися представник позивача та відповідача, треті особи явку своїх уповноважених представників не забезпечили. 
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити такі. Представник відповідача щодо позову заперечував.
У судовому засіданні суд з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та безпосередньо дослідив докази. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення.
У судовому засіданні, суд ухвалив рішення та відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголосив скорочене судове рішення, повідомивши про орієнтований час складення його повного тексту.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.
Аргументи позивача.
В обґрунтуванні заявлених позовних вимог позивач зазначає про те, що Львівська міська рада звертається з позовом до ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» про стягнення безпідставно збережених коштів за користування відповідачем земельною ділянкою площею 4,9106 га з кадастровим номером 4610137200:08:004:0012 за адресою: м. Львів, вул. М. Кордуби, 2.
Позивач вважає, що земельна ділянка належить Львівській міській територіальній громаді, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам.
Щодо розміру безпідставно збережених коштів позивач покликався на наступне. 
Як зазначається листом від 21.01.2025 №2-1058-2403 на даний час Львівський лікеро-горілчаний завод використовує земельну ділянку площею 4,9106 га за кадастровим номером 4610137200:08:004:0012 для обслуговування виробничих будівель і споруд. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (правова позиція в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018). Позовні вимоги враховують період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 01.10.2021 до 31.12.2024 року. Згідно інформації з витягу про нормативну грошову оцінку №НВ9958883782024 від 12.12.2024 року (копія додається), нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4610137200:08:004:0012 становить 89043930,43 грн.
Листом від 10.12.2024 №4110/15-24 Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Управління забезпечення реалізації державної політики Відділ № 1 повідомляє. Нормативна грошова оцінка 1 м.кв. земельної ділянки на вул. Кордуби, 2, у м. Львові, кадастровий номер 4610137200:08:004:0012 станом на 2023, враховуючи Кф=1,2 становила 2136,32 грн. Нормативна грошова оцінка 1 м.кв. земельної ділянки на вул. Кордуби, 2, у м. Львові, кадастровий номер 4610137200:08:004:0012 станом на 2022, враховуючи Кф=1,2 становила 1857,66 грн. Нормативна грошова оцінка 1 м.кв. земельної ділянки на вул. Кордуби, 2, у м. Львові, кадастровий номер 4610137200:08:004:0012 станом на 2021р., враховуючи Кф=1,2 становила 1688,80 грн. Відповідно до розрахунку недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки без документів, наданого управлінням земельних ресурсів департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачем земельною ділянкою (кадастровий номер 4610137200:08:004:0012) на вул. М. Кордуби, 2 у м. Львові, за період з 01.10.2021 року по 31.12.2024 року становить 9 177 145,97 грн.
Листом від 31.01.2025 №1.8-3120-24 Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків повідомлено, що за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 4,9106 га (кадастровий номер 4610137200:08:004:0012), вул. Кордуби, 2 у м. Львові за період з 01.10.2021 року по 31.12.2024 року сплачено 3 059 071,76 гривень. Відтак, з відрахуванням сплаченої частини земельної плати відповідачем, сума недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання вказаних земельних ділянок без належної правової підстави складає 6 118 074 грн 21 коп. (9 117 145,97 - 3 059 071,76), які Львівська міська рада просить суд стягнути у судовому порядку.

Аргументи відповідача.
У відзиві на позовну заяву відповідач заявлені позовні вимоги заперечує повністю, та вважає за необхідне зазначити, що відповідач не погоджується з обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги. 
Так, як вбачається з рішення Господарського суду Львівської області від 25 січня 2020 року у справі №20/183 за позовом: Закритого акціонерного товариства “Львівський лікеро-горілчаний завод” до відповідача: Львівської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю “Львівський лікеро-горілчаний торговий дім”, Департамент містобудування Львівської міської ради, про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради від 17.04.2008 № 1736 “Про користування ТзОВ “Львівський лікеро-горілчаний торговий дім” та ЗАТ “Львівський лікеро-горілчаний завод” земельною ділянкою на вул. М. Кордуби, 2 у м. Львові”, судом встановлено наступні обставини: “ Львівською міською радою 17.04.2008 прийнято ухвалу № 1736 “Про користування ТзОВ “Львівський лікеро-горілчаний торговий дім” та ЗАТ “Львівський лікеро-горілчаний завод” земельною ділянкою на вул. Кордуби, 2 у м. Львові”, згідно з якою ЗАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» передано в оренду земельну ділянку в частині площі 4,7711 га, а ТзОВ «Львівський лікеро-горілчаний торговий дім» земельну ділянку в частині площі 0,1395 га. Вказаною ухвалою зобов`язано ТзОВ “Львівський лікеро-горілчаний торговий дім” та ЗАТ “Львівський лікеро-горілчаний завод” укласти з Львівською міською радою договори оренди землі, провести їх державну реєстрацію, а також укласти угоди про відшкодування неотриманих коштів за користування земельною ділянкою. Пунктом 5 вказаної ухвали було визнано таким, що втратив чинність Державний акт на постійне користування землею від 08.08.1995 року зареєстрований у книзі записів за № 18 та зобов`язано департамент містобудування Львівської міської ради внести відповідні зміни у земельно-кадастрові дані”. “ЗАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» є повним правонаступником Державного підприємства «Львівський лікеро-горілчаний завод», якому передано у постійне користування земельну ділянку на вул. Кордуби, 2 у м. Львові згідно з Державним актом на право постійного користування землею від 08.08.1995 року”.
Отже, за твердженням відповідача вказаним судовим рішенням (яке набрало законної сили, не скасоване) встановлено, що в ЗАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» (правонаступником якого є ПрАТ "Львівський лікеро-горілчаний завод") перебуває в постійному користуванні земельна ділянка, площею 5,7 га, що розміщена на вул. Кордуби, 2 в м. Львові на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 08.08.1995 року І-ЛВ № 003314 (50813002), зареєстрованого у книзі записів 1-5 за № 18.
Крім того, відповідач вважає, що є постійним землекористувачем земельної ділянки комунальної власності, тобто є платником земельного податку, а не плати за землю у формі орендної плати, то на нього, як на платника земельного податку, розповсюджуються особливості оподаткування плати за землю, встановлені для платників земельного податку пунктом 284.4 статті 284 ПК України.
Відповідач наголошував, що судовими рішеннями у справі №20/183 встановлено преюдиційні обставини, зокрема факт постійного користування земельною ділянкою площею 5,7 га, що розміщена на вул. Кордуби, 2 в м. Львові на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 08.08.1995 року І-ЛВ № 003314 (50813002), зареєстрованого у книзі записів 1-5 за № 18. Отже, обставина щодо постійного користування відповідачем земельною ділянкою площею 5,7 га, що розміщена на вул. Кордуби, 2 в м. Львові на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 08.08.1995 року І-ЛВ.
З наведених вище підстав відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Розпорядженням міської адміністрації Львівської міської ради народних депутатів від 27.10.1993 №1252 надано Львівському лікеро-горілчаному заводу земельну ділянку площею 1,74 га по вул. Мирона Кордуби та дозволено проектування та будівництво на ній складу готової продукції зі зносом існуючих споруд та будівель Львівської товаро-сировинної фірми «Львівресурс». 
Львівському лікеро-горілчаному заводу 08.08.1995 видано Державний акт на право постійного користування землею площею 5,70 га для виробничих потреб на вул. Кордуби, 2, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за 1-5 №18. 
Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 08.02.1996 у справі №3/825 визнано недійсним розпорядження Львівської міської адміністрації від 27.10.1993 №1252 та Державний акт від 1995 на право постійного користування землею Львівським лікеро-горілчаним заводом. 
Постановою арбітражної наглядової колегії Вищого Арбітражного Суду України від 29.10.1996 № 041/Ле 3/825-36-14/92:
- Державний акт на постійне землекористування від 08.08.95 №1-ЛВ №003314/50813002 визнано таким, що втратив юридичну силу посвідчення постійного землекористування Львівським лікеро-горілчаним заводом земельною ділянкою у м. Львові по вул. Кордуби.
- Розпорядження голови Львівської міської Ради народних депутатів, Львівської міськдержадміністрації від 27.10.93 №1252 визнано недійсним. 
Ухвалою Львівської міської ради від 17.04.2008 №1736 передано товариству з обмеженою відповідальністю "Львівський лікеро-горілчаний торговий дім" та закритому акціонерному товариству "Львівський лікеро-горілчаний завод" земельну ділянку площею 4.9106 га на вул. М. Кордуби, 2 в оренду терміном до 31.03.2014 для обслуговування виробничих будівель та споруд за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання — землі промисловості, зокрема частки: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський лікеро-горілчаний торговий дім» площею 0,1395 га; закритого акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» площею 4,7711 га. 
Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.10.2010 у справі №20/183, визнано незаконною (недійсною) ухвалу Львівської міської ради від 17.04.2008 №1736 "Про користування ТОВ "Львівський лікеро-горілчаний торговий дім" та ЗАТ "Львівський лікеро-горілчаний завод" земельною ділянкою на вул. Кордуби, 2 у м. Львові". 
Як встановлено судом, ухвал Львівської міської ради про передачу в оренду (надання в постійне користування) земельної ділянки площею 4,9106 га кадастровий номер 4610137200:08:004:0012 Приватному акціонерному товариству Львівський лікерогорілчаний завод" (код ЄДРПОУ: 30822837) на вул. Кордуби. 2 у м. Львові не приймалося. 
Спеціалістами відділу державного контролю за використанням та охороною земель м. Львова управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради 04 квітня 2023 року було проведено обстеження спірної земельної ділянки.
За результатом зазначеного обстеження складено акт обстеження земельних ділянок від 04.04.2023 року №128, який був скерований відповідачу листом від 19.04.2023 №2412-вих-47190. 
Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 04.04.2023 року №128 встановлено наступне: відповідач фактично використовує земельну ділянку площею 4,9106 га (кадастровий номер 4610137200:08:004:0012 га) для обслуговування виробничих будівель і споруд (в тому числі державної власності) на вул. М. Кордуби, 2 у м. Львові за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування для обслуговування будівель та споруд за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її надання в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. 
Відповідно до інформаційної довідки від 22.03.2023 №326655029 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано такий об`єкт речових прав: будівля цеху по виготовленню корків літ. «А», площею 215,1 кв.м.
Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач фактично використовує земельну ділянку площею 4,9106 га (кадастровий номер 4610137200:08:004:0012 га) на вул. М. Кордуби, 2 у м. Львові за відсутності відповідних рішень Львівської міської ради про надання згаданої ділянки в користування (оренду) та вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. 
Таким чином, дії відповідача вказують на порушення земельного законодавства України, зокрема ст. ст. 96,116, 125, 126 та 211 Земельного кодексу України, ст. 25 Закону України "Про оренду землі".
В той же час, позиція відповідача зводиться до того, що в ЗАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» (правонаступником якого є ПрАТ "Львівський лікеро-горілчаний завод") перебуває в постійному користуванні земельна ділянка, площею 5,7 га, що розміщена на вул. Кордуби, 2 в м. Львові на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 08.08.1995 року І-ЛВ № 003314 (50813002), зареєстрованого у книзі записів 1-5 за № 18. 
ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Відповідно до частини 1 статті 79 3К України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. 
Згідно із частинами 1-4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. 
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. 
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. 
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі (постанова Верховного Суду від 05 серпня 2022 року у справі № 922/2060/20). Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19. 
Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.03.2025 року № HB-9953093272025 (додається), дата державної реєстрації ділянки - 28.02.2018 року. 
Відтак, з матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка кадастровий номер 4610137200:08:004:0012 га сформована з 28.02.2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до вимог законодавства. 
Статтею 14 Податкового кодексу України (далі – ПКУ) визначено, що плата за землю – це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. 
Як встановлено судом, відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельних ділянок, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата ( ст.14.1.72 ПК України). 
Таким чином, відповідач продовжує фактично користуватись земельними ділянками без плати за землю. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (правова позиція в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17). 
Відповідно до ч.1 ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц).
Щодо рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.10 у справі №20/183, на яке покликається відповідач суд зазначає наступне.
Рішенням від 25.01.10 у справі №20/183 Господарський суд Львівської області визнав незаконною (недійсною) ухвалу ЛМР від 17.04.2008 року №1736 «Про користування ТзОВ «Львівський лікеро-горілчаний торговий дім» та ЗАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» земельною ділянкою на вул.Кордуби,2 у м. Львові»). 
Як вбачається, предметом позовних вимог було визнання незаконною ухвали ЛМР від 17.04.2008 року №1736 «Про користування ТзОВ «Львівський лікеро-горілчаний торговий дім» та ЗАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» земельною ділянкою на вул.Кордуби,2 у м. Львові», а не припинення державного акту постійного користування. 
Так, до цього позову було додані нові докази, які не були раніше подані, зокрема, що акт постійного користування втратив чинність. Отже, рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.10 у справі №20/183 не впливає на розгляд справи № 914/1017/25, бо в межах справи №20/183 від 25.01.10 не досліджувався факт втрати чинності державним актом на право постійного користування відповідачем спірною земельною ділянкою. 
Зокрема, рішенням Арбітражного суду Львівської області від 08.02.1996 у справі №3/825 визнано недійсним розпорядження Львівської міської адміністрації від 27.10.1993 №1252 та Державний акт від 1995 на право постійного користування землею Львівським лікеро-горілчаним заводом. 
Крім того, постановою арбітражної наглядової колегії Вищого Арбітражного Суду України від 29.10.1996 № 041/Ле 3/825-36-14/92, визнано: Державний акт на постійне землекористування від 08.08.95 №І-ЛВ №003314/50813002 таким, що втратив юридичну силу посвідчення постійного землекористування Львівським лікеро-горілчаним заводом земельною ділянкою у м. Львові по вул. Кордуби.2.
Щодо питання припинення дії державного акту від 08.08.95 №І-ЛВ №003314/50813002.
Постанова ВП ВС від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. 
Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. 
Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. 
Отже, відповідно до інформаційної довідки №326655029 (додаток в матеріалах позовної заяви), зареєстровані об`єкти речових прав за ТзОВ «Львівський лікерогорілчаний Торговий ДІМ», ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» та Міністерством аграрної політики та продовольства України, але які фактично використовує орендар - ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод». 
На підтвердження вищенаведеного, додано лист від 22.04.2025 №1.4-12025-29 Фонду державного майна України про те, що цілісний комплекс Львівського державного лікеро-горілчаного заводу за адресою: м. Львів, вул. Кордуби, 2 передано в оренду ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» (договір оренди знаходиться у матеріалах справи).
Листом Фонду державного майна від 29.04.2025 року №1.4-12713-29 повідомлено, що відповідно до Постанови КМУ від 27.05.2022 №634 "Про особливості оренда державного та комунального майна у період воєнного стану" договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управлення, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 3акону. 
Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються. 
Також, варто звернути увагу, що рішенням Арбітражного суду Львівської області від 08.02.1996 у справі №3/825 (додаток в матеріалах позовної заяви) визнано недійсним розпорядження Львівської міської адміністрації від 27.10.1993 №1252 та Державний акт від 1995 на право постійного користування землею Львівським лікеро-горілчаним заводом. Постановою арбітражної наглядової колегії Вищого Арбітражного Суду України від 29.10.1996 № 041/Ле 3/825-36-14/92 (додаток в матеріалах позовної заяви): 1. Державний акт на постійне землекористування від 08.08.95 №І-ЛВ №003314/50813002 визнано таким, що втратив юридичну силу постійного землекористування Львівським лікеро-горілчаним заводом земельною ділянкою у м. Львові по вул. Кордуби. 2. Розпорядження голови Львівської міської Ради народних депутатів, Львівської міськдержадміністрації від 27.10.93 №1252 визнано недійсним. 
Враховуючи, вищевказане, ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» не має права на постійне користування оспорюваною земельною ділянкою, позивачем таке право не надавалось, а державний акт на право постійного користування землею втратив юридичну силу згідно з постановою арбітражної наглядової колегії Вищого Арбітражного Суду України від 29.10.1996 № 041/Ле 3/825-36-14/92.
Таким чином, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано факту позадоговірного та без достатніх правових підстав користування спірною земельною ділянкою у м. Львові по вул. Кордуби, 2, кадастровим номером 4610137200:08:004:0012.
Так, судом встановлено, що право постійного користування відповідачем (його правопопередником) спірною земельною ділянкою було припинено ще згідно рішення Арбітражного суду Львівської області від 08.02.1996 у справі №3/825 та постанови арбітражної наглядової колегії Вищого Арбітражного Суду України від 29.10.1996 № 041/Ле 3/825-36-14/92.
Більше того, в подальшому, відповідачем не отримувалася спірна земельна ділянка ні в постійне користування, ні в оренду. Доказів зворотнього суду надано не було.
В той же час, суд вважає безпідставним покликання відповідача на рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.10 у справі №20/183, яким визнано незаконною (недійсною) ухвалу ЛМР від 17.04.2008 року №1736 «Про користування ТзОВ «Львівський лікеро-горілчаний торговий дім» та ЗАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» земельною ділянкою на вул. Кордуби, 2 у м. Львові») оскільки, у тій справі не досліджувалося питання припинення права постійного користування та скасування державного акту, що мало місце у межах розгляду справи Арбітражним судом Львівської області у справі №3/825. У такій справі підставою для скасування ухвали ЛМР було порушення процедури постановлення ухвали та не досліджувалося питання законності права постійного користування відповідачем землею.
Щодо розміру безпідставно збережених коштів.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (правова позиція в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 p). 
Позовні вимоги враховують період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 01.10.2021 до 31.12.2024 року. Згідно інформації з витягу про нормативну грошову оцінку №НВ9958883782024 від 12.12.2024 року (копія додається), нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4610137200:08:004:0012 становить 89043930 грн 43 коп. 
Відповідно до ухвали Львівської міської ради №1995 від 25.05.2017 року «Про затвердження Порядку укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді», затверджено порядок укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді. 
Пунктом 5 ухвали встановлено, що ця ухвала набирає чинності з 01.01.2018 року. Пунктом 3.3. встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки встановлюється згідно з цим Порядком, за винятком випадку, коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою (рішенням) міської ради про надання земельної ділянки в оренду або результатами земельних торгів (у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах). 
Підставою для визначення розміру орендної плати за землю є ухвала міської ради про надання земельної ділянки в оренду з обов`язковим визначенням категорії земель та цільового призначення земельної ділянки (відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель) та витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за поточний рік (пункт 3.4. ухвали). Згідно п.3.5 та 3.5.1. річний розмір орендної плати встановлюється у розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, за винятком, коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою міської ради про надання земельної ділянки в оренду або протоколом аукціону (у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах) та для земельних ділянок, використання яких вказано у пунктах 3.6-3.19 цього Порядку. 
Згідно з п. 289.1, 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок. 
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від грудня 2019 року у справі №804/937/16, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно. Тобто, кожного року після 01 січня для розрахунку бази оподаткування земельним податком (орендної плати) враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначаються щорічно). 
Такий підхід дозволяє актуалізувати величину бази оподаткування земельним податком (орендної плати) шляхом врахування інфляційних коефіцієнтів. Тобто, сенс кумулятивного застосування коефіцієнтів індексації саме у тому й полягає, щоб, застосовуючи їх за минулі роки, починаючи з дати проведення грошової оцінки, щорічно актуалізувати базу оподаткування земельним податком (орендної плати) (правова позиція Верховного суду від 27.01.2022 року у справі №820/4665/17). 
Листом від 10.12.2024 №4110/15-24 Головного управління Держгеокадастру у Львівській області повідомлено, що нормативна грошова оцінка 1 м.кв. земельної ділянки на вул. Кордуби, 2, у м. Львові, кадастровий номер 4610137200:08:004:0012 станом на 2023, враховуючи Кф=1,2 становила 2136,32 грн. Нормативна грошова оцінка 1 м.кв. земельної ділянки на вул. Кордуби, 2, у м. Львові, кадастровий номер 4610137200:08:004:0012 станом на 2022р., враховуючи Кф=1,2 становила 1857,66 грн. Нормативна грошова оцінка 1 м.кв. земельної ділянки на вул. Кордуби, 2, у м. Львові, кадастровий номер 4610137200:08:004:0012 станом на 2021, враховуючи Кф=1,2 становила 1688,80 грн. 
Відповідно до розрахунку недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки без документів, наданого управлінням земельних ресурсів департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачем земельною ділянкою (кадастровий номер 4610137200:08:004:0012) на вул. М. Кордуби, 2 у м. Львові, за період з 01.10.2021 року по 31.12.2024 року становить 9 177 145 грн 97 грн.
Листом від 31.01.2025 №1.8-3120-24 Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків повідомлено наступне. 
За користування земельною ділянкою комунальної власності площею 4,9106 га (кадастровий номер 4610137200:08:004:0012), вул. Кордуби, 2 у м. Львові за період з 01.10.2021 року по 31.12.2024 року відповідачем сплачено 3059071,76 гривень. Відтак, з відрахуванням сплаченої частини земельної плати відповідачем, сума недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання вказаних земельних ділянок без належної правової підстави складає 6 118 074 грн 21 коп. (9 117 145,97 - 3 059 071,76). 
Щодо права позивача звертатись з позовом, згідно зі ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу України, до компетенції сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного природоохоронного законодавства, використання і охороною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпоряджання об`єктами права комунальної власності. 
При цьому, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України, Львівська міська територіальна громада, як власник спірної земельної ділянки делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто, воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. 
Згідно з положенням ст. 142 Конституції України, державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у форматуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування. 
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. 
Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно зі ст. ст. 10, 265 ПК України, плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, а отже бюджет Львівської міської ради недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від передачі земельної ділянки в оренду відповідачу. Набуття права власності відповідачем на будівлі будучи згідно ст. 181 ЦК України нерухомим майном (об`єктом розташованим на земельній ділянці, переміщення якого є неможливим без його знецінення та зміни його призначення) в органічно і нерозривно пов`язаним з цією земельною ділянкою. 
Відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси місцевого самоврядування. Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. 
Згідно ст. 206 ЗК України, п. п. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) є територіальна громада в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем. Недоотримання коштів у розмірі орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності Державного забезпечення збалансування місцевого бюджету. 
Відтак, внаслідок неотримання коштів місцевим бюджетом за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати порушуються інтереси Львівської міської територіальної громади Ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси місцевого самоврядування. Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. 
Отже, судом встановлено, що Львівська міська рада є належним позивачем про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності.
Щодо питання пропуску позивачем строку позовної давності, то суд у даному випадку погоджується з обгрунтуваннями позивача, наведеними у відповіді на відзив, та вважає, що строк позовної давності у даній справі не є пропущений.
Як встановлено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини другої статті 74 Господарського кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Суд враховує позицію ЄСПЛ (справи «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»), де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.
Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач за звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 91 771,11 грн, що підтверджується платіжною інструкцію №109 від 26.03.2025 року.
З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача підлягає до стягнення 91 771,11 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 20, 73,74,76-80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» (код ЄДРПОУ 30822837) на користь Львівської міської ради (код ЄДРПОУ 04055896) 6 118 074,21 грн. безпідставно збережених коштів у зв`язку із користуванням земельною ділянкою комунальної власності без достатніх правових підстав та 91 771,11 грн. витрат по сплаті судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.05.2026.

Суддя Гоменюк З.П.