ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
19 червня 2026 року 	Справа № 280/3058/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
до: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 )
про: визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

06.04.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), в якому позивач просить:
– визнати протиправними дії відповідача, які полягають у взятті позивача на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що позивач є військовозобов`язаним;
– зобов`язати відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про те, що позивач є військовозобов`язаним та внести відомості про виключення з військового обліку;
– вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Доном В.О., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1308183 від 06.04.2026.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 01.06.2012 до його військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 06.07.1987, було внесено відомості про виключення позивача з військового обліку у зв`язку з досягнення ним граничного віку з 01.06.2012.
24.02.2026 позивачем із даних в військово-обліковому документі з Резерв +, сформованого 24.02.2026, було виявлено, що він перебуває на військовому обліку у відповідача як військовозобов`язаний.
02.03.2026 на адресу відповідача позивач направив заяву про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у якій він просив, зокрема, внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення його з військового обліку, відповідно до відомостей, які містяться в його військовому квитку серії НОМЕР_3 .
Листом від 13.03.2026 № 4/1601 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виключення останнього з військового обліку військовозобов`язаних та внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, посилаючись на положення чинної норми ст. 28 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».
На думку позивача, відповідач, вчинивши дії щодо внесення відомостей про поновлення його на військовому обліку до Єдиного реєстру, неправильно застосовує норми законів щодо військового обов`язку, зокрема, й норму щодо "зворотної дії закону в часі", у зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 13.04.2026 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Позивачем було усунуто недоліки позовної заяви у встановлений строк.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.04.2026 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження). 
21.04.2026 судом отримано відзив на позовну заяву (вх. № 21277 від 21.04.2026), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки 18.05.2024 до ст. 37 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» були внесені зміни, за якими на теперішній час відсутня підстава для виключення з військового обліку осіб, які досягли граничного віку перебування в запасі. На переконання відповідача, ним не допущені протиправні дії щодо взяття позивача на військовий облік на підставі ст. 37 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу». З огляду на викладені вище обставини, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Довідки № 159/25 з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правовий статус відповідача – без права юридичної особи, організаційно-правова форма – 610 Відокремлений відрозділ, дата первинної реєстрації – 05.03.2004 (а.с.61).
Згідно з даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 дата народження позивача – ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).
01.06.2012 до військового квитка позивача серії НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 06.07.1987, було внесено відомості про виключення його з військового обліку у зв`язку з досягнення ним граничного віку з 01.06.2012 (а.с.14-18).
24.02.2026 позивачем із даних в військово-обліковому документі з Резерв +, сформованого 24.02.2026, було виявлено, що він перебуває на військовому обліку у відповідача як військовозобов`язаний (а.с.19).
02.03.2026 на адресу відповідача позивач направив заяву про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у якій він просив, зокрема, внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення його з військового обліку, відповідно до відомостей, які містяться в його військовому квитку серії НОМЕР_3 (а.с.8-11).
Листом від 13.03.2026 № 4/1601 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виключення останнього з військового обліку військовозобов`язаних та внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, посилаючись на положення чинної норми ст. 28 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII) (а.с.21).
Оцінюючи правомірність дій відповідача, які полягають у взятті позивача на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що позивач є військовозобов`язаним, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію", оголошено та постановлено провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався Указами Президента України та тривав на момент виникнення спірних правовідносин.
У ст. 1 Закону України від 12.12.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» визначено поняття «воєнний стан», відповідно до якої це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII.
За приписами ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. 
У відповідності до ч. 9 ст. 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період (ч. 8 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ). 
За приписами ч. 1 ст. 27 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
За приписами ч. 6 с. 37 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності визначає Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі – Порядок 1487).
Відповідно до п. 20 № 1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
У п. 22 Порядку № 1487 визначено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ.
Нормою ч. 2 ст. 28 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (в редакції Закону України від 16.10.2012 № 5460-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується через відповідних міністрів, Державного комітету телебачення і радіомовлення України», чинній станом на 01.06.2012) було встановлено, що військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (в редакції, чинній станом на 01.06.2012) виключенню з військового обліку у районних (міських)військових комісаріатах підлягають громадяни України, зокрема, які досягли граничного віку перебування в запасі.
Надалі Законом України від 27.03.2014 № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» (далі – Закон України від 27.03.2014 № 1169-VII) та Законом України від 22.07.2014 № 1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон України від 22.07.2014 № 1604-VII) до ст. 28 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ було внесено зміни, згідно з якими з 27.03.2014 граничний вік військовозобов`язаних, які перебувають в запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду збільшено з 40 років до 50 років, а з 22.07.2014 і станом на теперішній час з 50 років до 60 років.
Отже, у зв`язку із внесенням змін до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. Зазначений Закон поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на усіх осіб, що не досягли граничного віку перебування в запасі. 
При цьому, положення ч. 4 ст. 28 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, змін не зазнало. 
Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм зазначена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 814/4386/15 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 76614379) та від 17.02.2020 у справі № 820/3113/17 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 87656542).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, судом встановлено, що відповідно до даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 дата народження позивача – ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).
01.06.2012 до військового квитка позивача серії НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 06.07.1987, було внесено відомості про виключення його з військового обліку у зв`язку з досягнення ним граничного віку з 01.06.2012 (а.с.14-18).
24.02.2026 позивачем із даних в військово-обліковому документі з Резерв +, сформованого 24.02.2026, було виявлено, що він перебуває на військовому обліку у відповідача як військовозобов`язаний (а.с.19).
02.03.2026 на адресу відповідача позивач направив заяву про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у якій він просив, зокрема, внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення його з військового обліку, відповідно до відомостей, які містяться в його військовому квитку серії НОМЕР_3 (а.с.8-11).
Листом від 13.03.2026 № 4/1601 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виключення останнього з військового обліку військовозобов`язаних та внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, посилаючись на положення чинної норми ст. 28 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII (а.с.21).
З огляду на викладені норми законодавства, суд зазначає, що з набранням чинності змінами до ч. 2 ст. 28 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, враховуючи, що вік позивача становить 57 років, останній є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним, як особа, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду. 
У зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача було автоматично поновлено в запасі, оскільки він не досягнув 60-річного віку, тобто повинен згідно з чинним законодавством перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних. На час набрання чинності законами України від 27.03.2014 № 1169-VII та від 22.07.2014 № 1604-VII позивач не досяг віку 60 років, у зв`язку із чим норми зазначених законів є застосовними до нього у спірних правовідносинах.
Також суд зазначає, що станом на 01.06.2012 (дата запису у військовому квитку про виключення з військового обліку у зв`язку з досягненням позивачем 40-річного віку) спору між сторонами стосовно наявності у позивача на той час права на виключення з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі, передбаченого ч.ч. 2 та 4 ст. 28 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (в редакції станом на час виключення позивача з військового обліку) не існувало. Натомість, спірні правовідносини щодо виключення його з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі виникли після 22.07.2014 (дата внесення змін Законом України від 22.07.2014 № 1604-VII). Отже, до цих правовідносин підлягають застосуванню норми закону, чинні станом на час виникнення спірних правовідносин між сторонами.
Стосовно доводів позивача щодо незворотності дії нормативно-правового акта, суд вважає їх помилковими з огляду на таке.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України: випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Тобто дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами правовідносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у цьому випадку йдеться не про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, а ведення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави.
У зв`язку із внесенням змін до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Таким чином, оскільки за чинними нормами ст. 28 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ позивач не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, тому на законних підставах перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних.
Законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його конституційних прав і свобод.
Аналогічні висновки викладені Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постанові від 09.04.2026 у справі № 280/6524/24 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 135567245).
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, аналізуючи правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про правомірність перебування позивача на обліку військовозобов`язаних та, відповідно, про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що позивач є військовозобов`язаним. 
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у взятті позивача на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що позивач є військовозобов`язаним, на переконання суду, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а відтак, у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити.
Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про те, що позивач є військовозобов`язаним та внести відомості про виключення з військового обліку, суд виходить із такого.
Оскільки суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача, які полягають у взятті позивача на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що позивач є військовозобов`язаним, вимога позивача про зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про те, що позивач є військовозобов`язаним та внести відомості про виключення з військового обліку, на переконання суду, є необґрунтованою, а відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині позову також слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд вважає, що відповідач надав докази на спростування обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги. Зокрема, відповідачем доведено правомірність своїх дій, які полягають у взятті позивача на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що позивач є військовозобов`язаним.
У свою чергу, позивачем, на переконання суду, не доведено факт протиправності дій відповідача, які полягають у взятті його на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що він є військовозобов`язаним.
Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є необґрунтованим, а відтак у його задоволенні слід відмовити повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для присудження на користь позивача судових витрат відсутні.
Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 – 10, 14, 90, 241 – 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 19 червня 2026 року.

Суддя О.В. Прудивус