ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року        м. Чернівці
Суддя Чернівецького апеляційного суду Марчак В.Я. за участю секретаря судового засідання Колбаска М.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої – адвоката Дронь О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 травня 2026 року відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, приватного підприємця, за ч.1 ст.173-2 КУпАП, - 

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 травня 2026 року провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №749159 від 22 березня 2026 року, ОСОБА_1 22 березня 2026 року о 15:00 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї дочки ОСОБА_2 , а саме – ображав її нецензурними словами. Такі дії кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції встановив, що у протоколі та викладеному у ньому суті правопорушення не зазначену, яку саме шкоду було завдано потерпілій та які наслідки вона спричинила та дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.
На вказану постанову потерпіла ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно неї, оскільки виражався нецензурною лайкою відносно неї в присутності малолітньої доньки.
Вказує, що ОСОБА_1 викликає у ОСОБА_2 відчуття страху та побоювання за свою безпеку та безпеку своєї малолітньої доньки, спричиняє емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду її психічному здоров`ю.
Через таку поведінку ОСОБА_1 , вона змушена звернутися до психолога наразі він надає їй психологічну допомогу, що підтверджується наданими доказами, однак суд не надав їм оцінки.
____________________________________________________________________
ЄУНСС 727/4467/26   Головуючий у І інстанції Дубець О.С.
Номер провадження 33/822/220/26 Суддя-доповідач: Марчак В.Я.

Зазначає, ОСОБА_1 переслідує ціль, щоб вона з своєю дитино покинула житло, незважаючи на те, що вона прийняла спадщину від матері на їхній будинок.

Позиції учасників апеляційного провадження.
Потерпіла ОСОБА_2 та її захисник Дронь О.І. підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити.
ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви Суду.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.
Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
З аналізу наведеної норми закону слідує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП є наявність наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно п.14 ч.1 вказаної статті, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Отже, під домашнім насильством, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №749159 від 22 березня 2026 року, встановлено, що ОСОБА_1 22 березня 2026 року о 15:00 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї дочки ОСОБА_2 , а саме – ображав її нецензурними словами.
У судовому засіданні з пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 встановлено, що між ними наявні тривалі неприязні стосунки, які супроводжуються періодичними конфліктами побутового характеру, зокрема пов`язаними із спадкуванням їх спільного будинку.
Апеляційний суд зауважує, що предметом перевірки у цій справі є не всі обставини сімейних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , питання права власності на будинок, попередніх конфліктів чи наявності інших проваджень, а саме доведеність вчинення ОСОБА_1 22 березня 2026 року о 15 год. 00 хв. дій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.
У судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що 22 березня 2026 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла взаємна перепалка, яка супроводжувалась образами з обох сторін, а не були спрямованими виключно з боку ОСОБА_1 , що також і підтвердила сама ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду.
Сам по собі факт побутового конфлікту та взаємного обміну образами між сторонами, не свідчать про вчинення психологічного насильства.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що дії ОСОБА_1 спричинили шкоду психічному здоров`ю потерпілої, викликали у неї побоювання за власну безпеку, емоційну невпевненість чи нездатність захистити себе, що є обов`язковими ознаками психологічного домашнього насильства.
У судовому засіданні апеляційного суду потерпіла вказала, що на даний час вона відвідує психолога, де отримує психологічну допомогу, однак жодних документів, які б підтвердили даний факт не надала.
Також і в протоколі про адміністративне правопорушення не наведено жодних відомостей про те, у чому саме проявилася шкода психічному здоров`ю потерпілої, які наслідки для її психологічного стану настали внаслідок дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, у протоколі про адміністративне правопорушення фактично не наведено обставин, які б свідчили про наявність об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у частині тверджень про вчинення психологічного насильства.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 нецензурно виражався, за відсутності належних доказів погроз, залякування, психологічного тиску чи інших дій, які за своїм характером і наслідками могли б свідчити про вчинення психологічного домашнього насильства саме за обставин, зазначених у протоколі, не дають підстав для висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
Сам факт використання нецензурної лексики під час взаємного побутового конфлікту, який виник між сторонами на ґрунті тривалих неприязних відносин, без встановлення негативних наслідків для психічного стану потерпілої, не може бути безумовною підставою для кваліфікації таких дій як домашнього насильства психологічного характеру.
Щодо твердження потерпілої про вчинення ОСОБА_1 щодо неї домашнього насильства економічного характеру, то апеляційний суд зауважує, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення не вправі виходити за межі обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно змінювати фабулу правопорушення, встановлювати нові фактичні обставини чи відшуковувати докази на підтвердження наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Як встановлено, з протоколу про адміністративне правопорушення, у вину ОСОБА_1 ставиться саме вчинення психологічного насильства щодо потерпілої.
Таким чином, з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, що є обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.
Таким чином, постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, підстав для її скасування, як про те просить апелянт, не вбачається.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 245, 247, 248, 249, 251, 252, 283, 294 КУпАП апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 травня 2026 року про закриття провадження у справі відносно  ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Чернівецького
апеляційного суду     [підпис]   В.Я. Марчак

Згідно з оригіналом 
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ В.Я. Марчак
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)
29.05.2026 
(дата засвідчення копії)