ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року	справа № 380/6977/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мартинюка В.Я., розглянувши в спрощеному провадженні без виклику сторін у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Відділу 1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач 1), Відділу №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації, (далі – відповідач 2), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
визнати протиправними дії щодо припинення з 01.02.2026 року доплати до пенсії як особі, яка проживає на території гірського населеного пункту;
зобов?язати здійснити з 01.02. 2026 року перерахунок та виплату пенсії із збільшенням її на 20% відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 15.02.1995 №56/95-ВР, з урахуванням раніше проведених виплат;
визнати протиправними дії щодо відмови внутрішньо переміщеній особі в наданні статусу особи, яка проживає на території гірського населеного пункту та у видачі посвідчення встановленого зразка;
зобов?язати видати посвідчення громадянки, яка проживає на території гірського населеного пункту, відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" №56/95-ВР від 15.02.1995, "Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №345 від 19.03.1996 та Постанови Кабінету Міністрів України №793 від 02.07.2025.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 11.04.2022 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання якої є м. Сколе Стрийського району Львівської області, тобто населений пункт, якому надано статус гірського. Як отримувач пенсії за віком позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, яке у грудні 2025 року та січні 2026 року виплачувало їй доплату до пенсії як особі, що проживає на території гірського населеного пункту, проте з 01.02.2026 таку доплату припинило. Зазначає, що відділ №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації відмовив у видачі посвідчення з підстав того, що зареєстрованим місцем її проживання залишається м. Маріуполь, який не має статусу гірського населеного пункту. Вважає, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та довідка Сколівської міської ради про фактичне місце проживання є належними та допустимими доказами її постійного проживання на території гірського населеного пункту, а тому відмова у наданні статусу і видачі посвідчення, як і припинення доплати до пенсії, є протиправними. Просить позов задовольнити повністю.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у відзиві посилається на те, що пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. Зазначає, що заява ОСОБА_1 від 15.12.2025 про перерахунок пенсії (доплата за проживання у гірському населеному пункті) за принципом екстериторіальності опрацьовувалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким рішенням від 14.01.2026 №057050001534 відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю посвідчення громадянина, який проживає на території гірського населеного пункту. Вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області заяву позивача про перерахунок пенсії не розглядало та рішень за нею не приймало, а тому є неналежним відповідачем у справі. На обґрунтування своєї позиції щодо екстериторіального порядку призначення (перерахунку) пенсій посилається на постанови Верховного Суду від 09.07.2024 у справі №240/16372/23 та від 19.05.2025 у справі №240/505/24. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 28.04.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, давши їм оцінку, суд виходив із наступного.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058.
У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації позивач була змушена змінити місце проживання та з 11.04.2022 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 11.04.2022 №1324-7000569757. 
Згідно з вказаною довідкою зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Маріуполь Донецької області, а фактичним місцем проживання – АДРЕСА_1 .
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 №647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» на виконання постанови Верховної Ради України від 15.02.1995 №57 затверджено перелік населених пунктів, яким надано статус гірських, до якого включено місто Сколе Стрийського району Львівської області.
Факт фактичного проживання позивача на території м. Сколе у період з 01.11.2022 по 05.12.2025 підтверджується довідкою Сколівської міської ради від 05.12.2025 №1074/02-09, виданою за формою додатка 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2025 №793.
Листом від 02.01.2026 №2 відділ №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації відмовив позивачу у видачі посвідчення, пославшись на те, що згідно з витягом з реєстру територіальної громади адресою місця проживання позивача вказано м. Маріуполь Донецької області, яке не має статусу гірського населеного пункту.
Крім того, позивач як отримувач пенсії перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, яким за грудень 2025 року та січень 2026 року виплачувалася доплата до пенсії як особі, що проживає на території гірського населеного пункту, а з 01.02.2026 виплату такої доплати припинено.
Не погоджуючись з діями відповідачів, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Змістом спірних правовідносин є відмова відповідача в наданні статусу особи, яка проживає на території гірського населеного пункту та у видачі посвідчення встановленого зразка; зобов`язання здійснити перерахунок пенсії.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові засади набуття особою статусу жителя гірського населеного пункту та обсяг відповідних пільг визначені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 №56/95-ВР (далі Закон №56/95).
Відповідно до ст.5 Закону №56/95 статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, які постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої Ради видається посвідчення встановленого зразка.
Згідно з ч.2 ст.6 Закону №56/95 громадянам, які одержали статус особи, що проживає, працює або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги збільшується на 20 відсотків.
Порядок видачі відповідного посвідчення врегульовано Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1996 №345 (далі Положення №345). Згідно з п.2 Положення №345 посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, і на підставі якого надаються пільги, встановлені ст.ст.3, 6 Закону №56/95.
Відповідно до п.7 Положення №345 посвідчення видаються, зокрема, особам, які постійно проживають на території населених пунктів, яким надано статус гірських. Згідно з п.8 Положення №345 для громадян, які постійно проживають у гірському населеному пункті, посвідчення видається за умови подання заяви та витягу з реєстру територіальної громади.
Механізм встановлення у 2025 році доплати до пенсії, передбаченої ч.2 ст.6 Закону №56/95, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2025 №793 «Деякі питання встановлення доплат, передбачених частиною другою статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», у 2025 році» (далі Постанова №793). Пунктом 1 Постанови №793 установлено, що особам, яким встановлено статус громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, у 2025 році щомісяця надається доплата до пенсії у розмірі, визначеному відповідно до ч.2 ст.6 Закону №56/95.
Абзацом третім підп.5 п.1 Постанови №793 передбачено, що факт проживання особи на території населеного пункту, якому надано статус гірського, також може підтверджуватися особою шляхом надання довідки про фактичне місце проживання особи (додаток 1), виданої виконавчим органом, до органу соціального захисту населення/територіального органу Пенсійного фонду України.
Згідно з підп.7 п.1 Постанови №793 для осіб, які на дату набрання чинності цією постановою мали право на одержання доплати, але не реалізували це право, доплата призначається з дати набуття такого права, але не раніше ніж з 1 січня 2025 року.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон №1706).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.4 Закону №1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 цього Закону.
Частиною 1 ст.5 Закону №1706 визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону.
Відповідно до ч.3 ст.7 Закону №1706 громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яку зареєстровано внутрішньо переміщеною особою, має право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Згідно з ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Приписами п.10 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 №1871-IX встановлено, що на період тимчасової окупації Російською Федерацією території України, а також на період віднесення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, територіальних громад до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, положення ч.1 ст.4 цього Закону не поширюються на осіб, місце проживання яких зареєстроване або задеклароване у житлі, що знаходиться на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, а також на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії; така особа може задекларувати або зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.
Судом встановлено, що спір виник, у зв`язку із незгодою позивача з відмовою Відділу №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації у наданні статусу особи, яка проживає на території гірського населеного пункту, та у видачі посвідчення встановленого зразка, і, крім того, у зв`язку з припиненням Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.02.2026 доплати до пенсії як особі, що проживає на території такого населеного пункту.
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що визначальною умовою набуття особою статусу жителя гірського населеного пункту та, відповідно, права на доплату до пенсії, передбачену ч.2 ст.6 Закону №56/95, є факт постійного проживання особи на території населеного пункту, якому надано статус гірського. Закон №56/95 не пов`язує набуття цього статусу з фактом народження особи у гірському населеному пункті чи з наявністю зареєстрованого (задекларованого) місця проживання саме у такому населеному пункті.
Підставою для відмови позивачу у видачі посвідчення відповідач, відділ №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації, визначив те, що зареєстрованим місцем проживання позивача залишається м. Маріуполь Донецької області, яке не має статусу гірського населеного пункту, а у витягу з реєстру територіальної громади вказано саме цю адресу.
Суд не бере до уваги таке посилання відповідача з огляду на статус позивача як внутрішньо переміщеної особи та особливості правового регулювання реєстрації місця проживання таких осіб. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання якої знаходиться у м. Маріуполі Донецької області, тобто на території, що зазнала збройної агресії Російської Федерації. У силу приписів п.10 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 №1871-IX така особа не може здійснити реєстрацію (декларування) місця проживання за фактичним місцем проживання без її волевиявлення, а тому збереження за позивачем зареєстрованого місця проживання у м. Маріуполі є наслідком неможливості реєстрації за фактичним місцем проживання, а не свідченням того, що позивач не проживає у м. Сколе.
Натомість факт фактичного (постійного) проживання позивача на території гірського населеного пункту – м. Сколе – підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.04.2022 №1324-7000569757, у якій фактичним місцем проживання вказано м. Сколе Стрийського району Львівської області, та довідкою Сколівської міської ради від 05.12.2025 №1074/02-09, виданою за формою додатка 1 до Постанови №793, згідно з якою позивач фактично проживає на території м. Сколе у період з 01.11.2022 по 05.12.2025.
Разом із цим суд бере до уваги те, що згідно з ч.1 ст.5 Закону №1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи. Отже, відмітка про фактичне місце проживання у такій довідці є свідченням того, що особа саме проживає, а не лише тимчасово перебуває на території відповідного населеного пункту. Зважаючи на те, що позивач проживає у м. Сколе понад шість місяців підряд, таке проживання у розумінні Закону №56/95 та Постанови №793 слід вважати постійним.
Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України, надане у листі від 20.02.2026 №1304-7126/03-26, ст.5 Закону №56/95 не містить обмежень щодо внутрішньо переміщених осіб як суб`єктів отримання статусу особи, яка проживає на території гірського населеного пункту, а внутрішньо переміщені особи, які фактично проживають у територіальній громаді, є її жителями. Водночас суд зауважує, що зазначений лист не є актом нормативного характеру, а є джерелом тлумачення, яке узгоджується з висновками суду щодо застосування Закону №56/95 та Закону №1706 у спірних правовідносинах.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи суд доходить до висновку, що позивач, будучи внутрішньо переміщеною особою, яка фактично постійно проживає на території гірського населеного пункту (м. Сколе), відповідає критеріям, передбаченим Законом №56/95 та Положенням №345, для набуття статусу особи, яка проживає на території гірського населеного пункту, та отримання посвідчення встановленого зразка. 
Відтак відмова Відділу №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації у наданні такого статусу та у видачі посвідчення є протиправною, а позовні вимоги у цій частині – обґрунтованими.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем 2 не подано доказів правомірності відмови позивачу у наданні статусу особи, яка проживає на території гірського населеного пункту, та отримання посвідчення встановленого зразка.

З огляду на викладене, порушене право позивача у цій частині підлягає відновленню шляхом зобов`язання Відділу №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації видати позивачу посвідчення громадянки, яка проживає на території гірського населеного пункту.

Щодо вимог позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області суд зазначає наступне.
Доплата до пенсії, передбачена ч.2 ст.6 Закону №56/95 та Постановою №793, надається особам, яким встановлено статус громадянина, який проживає на території гірського населеного пункту. Такий статус підтверджується посвідченням встановленого зразка, яке є документом, що згідно з п.2 Положення №345 засвідчує наявність відповідного статусу та на підставі якого надаються передбачені ст.ст.3, 6 Закону №56/95 пільги, у тому числі доплата до пенсії.
Як встановлено судом, посвідчення громадянина, який проживає на території гірського населеного пункту, позивачу не видавалося, а спір щодо набуття нею відповідного статусу є предметом вимог цієї справи до відділу №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації.
Зважаючи на те, що право на доплату до пенсії похідне від наявності підтвердженого у визначеному законом порядку статусу особи, яка проживає на території гірського населеного пункту, а на час вирішення цієї справи такий статус посвідченням не підтверджено, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій щодо припинення доплати та про зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії із збільшенням її на 20% є передчасними.
При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права після видачі посвідчення громадянина, який проживає на території гірського населеного пункту, звернутися до органу, що здійснює виплату пенсії, із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням доплати, передбаченої ч.2 ст.6 Закону №56/95.

Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Щодо судового збору, то відповідно до ст.139 КАС України, такий належить присудити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань Відділу №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Відділу №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації щодо відмови внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 у наданні статусу особи, яка проживає на території гірського населеного пункту та у видачі посвідчення встановленого зразка.
Зобов`язати Відділ №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації (адреса: майдан Незалежності, 1, м.Сколе, Львівська область, 82600; код ЄДРПОУ: 25260251) видати ОСОБА_1 (алреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) посвідчення громадянки, яка проживає на території гірського населеного пункту, відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" №56/95-ВР від 15.02.1995, "Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №345 від 19.03.1996 та Постанови Кабінету Міністрів України №793 від 02.07.2025.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу №1 (Сколівський) управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації (адреса: майдан Незалежності, 1, м.Сколе, Львівська область, 82600; код ЄДРПОУ: 25260251) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович