Справа №333/1692/26
Провадження №2/333/2562/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року       м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Круглікової А.В.,
при секретарі судового засідання Єрмоленко А.В.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу
позивача:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 
до відповідача: Мелітопольської міської ради Запорізької області, код ЄДРПОУ: 25716722, місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164
про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1  (далі – ОСОБА_1 ) звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру житловою площею 26,8 кв.м, загальною площею 43,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , яке виникло в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати  ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . З метою оформлення спадщини ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цимбалюк К.В. з заявою про продовження спадкової справи №6/2019, заведеною приватним нотаріусом Мелітопольського районного округу Запорізької області Малярчук Н.М. 15.09.2019, номер спадкової справи у реєстрі: 64176617, та щодо видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру. 08.08.2025 позивач отримав постанову №93/02-31 про відмову вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що архів Мелітопольського районного нотаріального округу Малярчук Н.М. не вивезений (не евакуйований), знаходиться на тимчасово окупованій рф території України, отримати дублікат заповіту, складений ОСОБА_2 неможливо, а отже неможливо встановити яким саме було розпорядження заповідача на випадок смерті – його дійсну волю і призначеного спадкоємця. З огляду на викладене, позивач просить суд позов задовольнити та визнати за  ОСОБА_1  право власності на майно в порядку спадкування за законом
Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2026 по справі відкрито провадження.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення на підставі наявних у матеріалах справи документів.
За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи що відповідає положенню ч.3 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України.
Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 (у редакції станом на час розгляду справи), м. Мелітополь, Запорізької області, віднесено до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матер`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого від 26.04.1962 серії НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки від 26.04.2022 № 3005-5001357836/29872 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місце проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .
Згідно зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 м. Мелітополі Запорізької області про що складено відповідний актовий запис №205.
Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкова справа №64176617 зареєстрована приватним нотаріусом Малярчук Н.М. за №6/2019 15.05.2019, спадкодавець ОСОБА_2 .
Згідно з відповіді приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Малярчук Н.М. від 21.09.2020 №164/01-16 заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 була прийнята та зареєстрована 15.05.2019.
Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 04.08.2025 № 82085422, сформованої приватним нотаріусом Цимбалюк К.В., у спадковому реєстрі знайдено заповіт з № 55839372, складений ОСОБА_2 та посвідчений 12.03.2014 приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Малярчук Н.М. 
Заявою від 04.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про продовження провадження спадкової справи для завершення спадкування та видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_2 , оскільки прийняв спадщину у строк за заповітом матері в м. Мелітополі Запорізької області.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цимбалюк К.В. від 08.08.2025 № 93/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 12.03.2014 приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Малярчук Н.М. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є відсутність вказаного заповіту в Запорізькому державному нотаріальному архіві та його не надання ОСОБА_1 .
В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно з положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом щодо майна своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Також, судом встановлено, що у спадкодавця ОСОБА_2 є син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який заяву про прийняття спадщини не подавав, разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини не проживав, місце проживання/перебування не відоме.
Водночас, враховуючи знаходження заповіту, складеного померлою ОСОБА_2 в м. Мелітополі Запорізької області, який станом на час розгляду цієї справи є тимчасово окупованим, існують реальні перешкоди для оформлення ОСОБА_1 своїх спадкових прав у нотаріальному порядку.
Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Мелітопольської МР про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд 
У Х В АЛ И В:

Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на квартиру житловою площею 26,8 кв.м, загальною площею 43,1 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя       А.В.Круглікова