ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.06.2026 Справа № 917/697/26 

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши матеріали 
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ", вул.Леоніда Каденюка, 34, с.Піски, Миргородський район, Полтавська область, 37233
до відповідача Фермерського господарства "Еко - Край", вул. Харківська, 11а, с.Засулля, Лубенський район, Полтавська область, 37552
про стягнення 1 455 111,52 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.,
Без виклику учасників справи,

установив :
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.
Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" просить суд стягнути з Фермерського господарства "Еко - Край" про стягнення 1 455 111,52 грн, з яких : 1 115 289,26 грн інфляційні втрати та 339 822,26 грн 3% річних, нараховані за неналежне виконання останнім умов укладеного 02.03.2017 між сторонами Договору про надання послуг по вирощуванню продукції № 02-03/17.
На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копія рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 по справі № 917/2108/23; копію Постанови Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 по справі № 917/2108/23; розрахунок інфляційних донарахувань та 3% річних за період з 14.11.2023 по 31.10.2024. 
29.04.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву вх. № 5779, відповідно до якого Відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає з огляду на таке :
- Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" втратило право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з укладенням 09 березня 2026 року Договору № 09.03.2026 відступлення права вимоги між ТОВ Агрофірма "ЧБГ" (Первісний Кредитор) та ТОВ "Агро Перемога" (Новий Кредитор);
- додані Позивачем рішення судів не є належними доказами обґрунтованості позову.
На підтвердження заперечень проти позову відповідач надав суду наступні докази : копія Договору № 09.03.2026 відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ Агрофірма "ЧБГ" та ТОВ "Агро Перемога" 09 березня 2026 року; копія повідомлення ТОВ Агрофірма "ЧБГ" про відступлення права вимоги з доказами його відправлення Фермерському господарству "ЕКО-КРАЙ"; копія позовної заяви ТОВ Агрофірма "ЧБГ" від 14.04.2026 про стягнення з Фермерського господарства "ЕКО-КРАЙ" 1 550 668,81 грн; копія Ухвали Господарського суду Полтавської області від 20.04.2026 про відкриття провадження у справі № 917/735/26.
01.05.2026 до суду надійшла відповідь на відзив вх. № 5945, в якій Позивач спростовує доводи Відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Інших заяв по суті спору до суду не надходило.
2. Процесуальні питання, вирішені судом.
09.04.2026 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" до відповідача Фермерського господарства "Еко - Край" про стягнення 1 455 111,52 грн, з яких 1 115 289,26 грн інфляційні втрати та 339 822,26 грн 3% річних, нараховані за неналежне виконання останнім умов укладеного 02.03.2017 між сторонами Договору про надання послуг по вирощуванню продукції № 02-03/17.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2026 року справу № 917/697/26 розподілено судді Ківшик О.В.
Суд ухвалою від 14.04.2026 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.
29.04.2026 представник Відповідача звернувся до суду з заявою (вх. № 5781) про об`єднання справ № 917/697/26 та № 917/735/26 в одне провадження.
01.05.2026 від представника Позивача надійшли заперечення (вх. № 5946) на заяву відповідача про об`єднання справ в одне провадження.
Суд ухвалою від 06.05.2026 постановив відмовити у задоволенні заяви представника Відповідача (вх. № 5781 від 29.04.2026) про об`єднання справ в одне провадження.
Відповідач клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суду не надав. 
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, господарський суд здійснює розгляд справи №917/697/26 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).
3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи. 
02.03.2017 між ТОВ Агрофірма "ЧБГ" та ФГ "Еко-Край" було укладено Договір про надання послуг по вирощуванню продукції №02-03/17 (далі - Договір).
Згідно умов Договору Позивач (виконавець) зобов`язувався на виробничих площах відповідача (замовника) виконати сільськогосподарські роботи різноманітної направленості, які стосуються вирощення та збирання сільськогосподарської продукції рослинного походження (посів, оброблення ґрунтів, підготовка ґрунтів до посіву, комплекс осінньо-весняних польових робіт, внесення міндобрив та внесення інших речовин для підкормки та обробітку посівів і т.д. і т.п., а також збирання врожаю) на підставі усних і/або письмових заявок відповідача - за кількістю, якістю, в строки та на умовах, що наведені за текстом Договору, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.
Позивач зазначає, що упродовж агрономічного циклу 2022-2023 років згідно замовлень Відповідача він виконав роботи по посіву, обробітку та обмолоту зернових.
Результати робіт Відповідач прийняв без зауважень та підписав Акти передачі-приймання виконаних робіт, зокрема : Акт №000000165 від 31.10.2022 на суму 126 640,51 грн (з ПДВ), Акт №000000165 від 30.11.2022 на суму 109 620,00 грн (з ПДВ), Акт №000000185 від 30.11.2022 на суму 404 904,48 грн (з ПДВ), Акт №000000208 від 31.12.2022 на суму 3 197 738,52 грн (з ПДВ), Акт №000000038 від 31.03.2023 на суму 74 974,74 грн (з ПДВ), Акт №000000052 від 30.04.2023 на суму 1 516 753,22 грн (з ПДВ), Акт №000000053 від 30.04.2023 на суму 385 450,00 грн (з ПДВ), Акт №000000069 від 31.05.2023 на суму 5 619 639,53 грн (з ПДВ), Акт №000000080 від 30.06.2023 на суму 229 675,42 грн (з ПДВ), Акт №000000096 від 31.07.2023 на суму 206 189,57 грн (з ПДВ). Загальна сума становила 11 902 447,94 грн.
В подальшому Відповідачем було частково оплачено отримані результати робіт, в загальній сумі 2 924 666,16 грн, а саме :
- згідно платіжної інструкції №551 від 24.09.2024 року 449 408,07 грн;
- згідно платіжної інструкції №552 від 01.10.2024 року 408 552,80 грн;
- згідно платіжної інструкції №553 від 04.10.2024 року 371 412,16 грн;
- згідно платіжної інструкції №556 від 11.10.2024 року 338 167,20 грн;
- згідно платіжної інструкції №637 від 18.10.2024 року 500 152,00 грн;
- згідно платіжної інструкції №662 від 30.10.2024 року 455 854,54 грн;
- згідно платіжної інструкції №668 від 04.11.2024 року 401 119,39 грн.
Враховуючи зазначене Позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом, відповідно до якого просив стягнути з Відповідача суму боргу у розмірі 8 977 781,78 грн (з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення позовних вимог).
Господарський суд Полтавської області рішенням від 18.12.2025 по справі №917/2108/23 позовні вимоги ТОВ Агрофірми "ЧБГ" задовольнив у повному обсязі та стягнув на користь останнього до Фермерського господарства "Еко-Край" 8 977 781,78 грн боргу та 134 666,73 грн витрат по сплаті судового збору.
Східний апеляційний господарський суд постановою від 09.03.2026 по справі №917/2108/23 апеляційну скаргу Фермерського господарства "Еко-Край" залишив без задоволення, змінив мотивувальну частину Рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 по справі № 917/2108/23; резолютивну частину Рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 по справі № 917/2108/23 залишено без змін.
У рішенні суду від 18.12.2025 та постанові від 09.03.2026 по справі № 917/2108/23 суд встановив: факт порушення Відповідачем зобов`язань з оплати отриманих результатів робіт, факт існування основного боргу ФГ "ЕКО-КРАЙ" перед ТОВ Агрофірма "ЧБГ" у розмірі 8 977 781,78 грн; початок прострочення виконання Відповідачем зобов`язань з оплати отриманих результатів робіт - з 14.11.2023 (п. 37.2 Постанови апеляційного суду).
Рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 по справі №917/2108/23 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 набрали законної сили 09.03.2026. 
Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, §77, від 25.07.2002, Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007 одним з основних елементів верховенства права визнано принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.
Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини, встановлені Господарським судом Полтавської області у рішенні від 18.12.2025 по справі №917/2108/23 та Східним апеляційним господарським судом постановою від 09.03.2026 мають преюдиціальне значення та не доказуються при розгляді цієї справи.
Враховуючи порушення Відповідачем умов Договору в частині порушення строку оплати виконаних робіт із посиланням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України Позивач заявив до стягнення з відповідача 1 455 111,52 грн, з яких : 1 115 289,26 грн інфляційні втрати та 339 822,26 грн 3% річних, нараховані за неналежне виконання останнім умов укладеного 02.03.2017 між сторонами Договору про надання послуг по вирощуванню продукції № 02-03/17. 
4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір підряду.
Стаття 901 ЦК України встановлює, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до приписів ст. 75 ГПК України судом приймаються як преюдиційні факти встановлені у рішенні суду від 18.12.2025 та постанові від 09.03.2026 по справі №917/2108/23, а саме : 
- факт порушення Відповідачем зобов`язань з оплати отриманих результатів робіт;
- факт існування основного боргу ФГ "ЕКО-КРАЙ" перед ТОВ Агрофірма "ЧБГ" у розмірі 8 977 781,78 грн; 
- початок прострочення виконання Відповідачем зобов`язань з оплати отриманих результатів робіт - з 14.11.2023 (п. 37.2 Постанови апеляційного суду).
Виходячи зі змісту частини 1 статті 598, статей 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 цього Кодексу.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2018 року по справі № 908/1394/17 та постанові Верховного Суду від 17.02.2016 року у справі № 905/3137/14-908/5775/14, постанові Великої Палати Верховного Суду 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.
Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Матеріалами справи підтверджено, що Відповідач сплачував заборгованість частинами та cтаном на 31.10.2024 заборгованість становила 9 834 755,71 грн. Означена обставина встановлена у вищезазначених судових рішеннях по справі № 917/2108/23.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.
Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 1 115 289,26 грн інфляційних втрат та 339 822,26 грн 3% річних за період з 14.11.2023 по 30.10.2024 (з урахуванням моменту прострочення виконання Відповідачем обов`язку з оплати отриманих результатів робіт, а також проведені Відповідачем проплати), визнає його математично правильним, обґрунтованим та здійсненим відповідно до вимог чинного законодавства.
В заперечення проти позову Відповідач зазначає, що Позивач втратив право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних, у зв`язку з укладенням 09.03.2026 року між ТОВ Агрофірма "ЧБГ" (Первісний Кредитор) та ТОВ "Агро Перемога" (Новий Кредитор) Договору № 09.03.2026 відступлення права вимоги.
Судом не оцінюються як правомірні означені твердження Відповідача з огляду на таке.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У Договорі відступлення права вимоги № 09.03.2026 від 09.03.2026 сторонами визначено обсяг переданих первісним кредитором новому кредитору прав, а саме : фіксована сума - 8 977 781,78 грн основного боргу.
Матеріалами справи підтверджується, що Позивачем (первісним кредитором) заявлено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 14.11.2023 по 30.10.2024, тобто, до відступлення ним права вимоги новому кредитору.
Отже, враховуючи приписи ст. 514 ЦК України та умови Договору № 09.03.2026 від 09.03.2026, суд дійшов до висновку, що Позивач має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних за спірний період (14.11.2023 - 31.10.2024).
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи. 
Заперечення Відповідача спростовуються вищевикладеним. Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору Відповідач суду не надав.
Відповідач контррозрахунку ціни позову не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку у відзиві не висловив, вимогу не заперечив.
Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, Відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи при зверненні з позовом у цій справі Позивачем надані докази сплати судового збору у розмірі 17 461,34 грн.
Зарахування вказаної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується відповідною випискою.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача в сумі 17 461,34 грн.
Керуючись статтями 129, 232-233, 236, 237-238, 240, 252 ГПК України, суд  

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Фермерського господарства "Еко-Край" (вул. Харківська, 11а, с. Засулля, Лубенський район, Полтавська область, 37552, код ЄДРПОУ 40536115) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" (вул. Леоніда Каденюка, 34, с.Піски, Миргородський район, Полтавська область, 37233, код ЄДРПОУ 32517276) 1 115 289,26 грн інфляційних втрат, 339 822,26 грн та 17 461,34 грн витрат по сплаті судового збору.
Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.
3. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення підписано 18.06.2026 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України). 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя   О.В.Ківшик