Справа №443/381/26
Провадження №2/443/493/26

РІШЕННЯ
іменем України
(заочне)

08 травня 2026 року         м.Жидачів 
Жидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Сливки С.І., 
за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,
позивача ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Кологори в особі Бібрської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_2 в с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154810 від 26.06.2002 року, із змінами внесеними до нього 14.11.2006 року; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 1,97 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6085 від 30.05.1997 року.
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дідусь ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0154810 від 26.06.2002 року. Згідно довідки Бібрської міської ради № 255 від 09.12.2025 року, ОСОБА_3 дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ним до дня його смерті проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт від ОСОБА_3 посвідчено у виконкомі Соколівської сільської ради за реєстром № 22 від 05.07.1995 року в користь дружини ОСОБА_2 . ОСОБА_2 у визначений законом термін звернулася в Ходорівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №213, а 08.08.2002 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно земельної частки (паю).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області померла його бабуся ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, належне їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії № 0154810 від 26.06.2002 року, що вона юридично оформила після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 . Окрім того, у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 1,97 умовних кадастрових гектари, що особисто належало ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 6085 від 30.05.1997 року. Згідно довідки Бібрської міської ради Львівської області №28 від 05.02.2026 року, ОСОБА_2 була зареєстрована одна в АДРЕСА_1 , однак фактично постійно проживала у свого онука ОСОБА_1 у с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт від гр. ОСОБА_2 посвідчено у виконкомі Соколівської сільської ради за реєстром № 24 від 20.05.1998 року в користь онука ОСОБА_1 . Зазначає, що він постійно проживав із ОСОБА_2 у с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично спадкові права позивач не оформив. 
18.02.2026 року він звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у їх видачі через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться на території Соколівської сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном. 

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 18.03.2026 в порядку витребування доказів зобов`язати Львівський державний нотаріальний архів в особі завідувача в строк до 06 квітня 2026 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №213, заведеної 08.08.2002 в Ходорівській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
06.04.2026 на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи №213/2002.

Ухвалою від 09.04.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.
Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити. Також не заперечили проти ухвалення по справі заочного рішення.
Представник відповідача – Бібрської міської ради Львівської області, в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник відповідача не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. 
У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.

Заслухавши вступне слово позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини

Як видно із копії свідоцтва про народження, виданого ні ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то його матір`ю вказана ОСОБА_5 (а.с.11).
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , 10.07.1964 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.44).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №1209 від 19.10.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 27.11.1990 року (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим повторно Жидачівським районним відділом актів громадянського стану від 27.06.2002 року (а.с.13). 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0154810 від 26.06.2002 року (а.с.16-17).
За життя ОСОБА_3 , 05.07.1995 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем Соколівського виконавчого комітету сільської ради Козяр І.Ф., зареєстрований в реєстрі за №22, згідно якого останній заповів все своє майно дружині – ОСОБА_2 (а.с.43).
Згідно довідки Бібрської міської ради № 255 від 09.12.2025 року, ОСОБА_3 дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ним до дня його смерті проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт від ОСОБА_3 посвідчено у виконкомі Соколівської сільської ради за реєстром № 22 від 05.07.1995 року в користь дружини ОСОБА_2 (а.с.14).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.
Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Судом також встановлено, що крім ОСОБА_2 , інших спадкоємців за заповітом, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, що підтверджується зокрема матеріалами спадкової справи №213, заведеної Ходорівською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.41-53).

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
ОСОБА_2 , спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця.
08.08.2002 ОСОБА_2 звернулася до Ходорівської ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №213 (а.с.41-53).
При цьому, як видно із матеріалів спадкової справи №213, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2  зверталася тільки його дружина – ОСОБА_2 .
08.08.2002 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається із (половини) житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та права приватної власності на земельну частку (пай)на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0154810 від 26.06.2002 року (а.с.51).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області померла бабуся позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Пустомитівським районним управлінням юстиції від 02.01.2009 року (а.с.19).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, належне їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії № 0154810 від 26.06.2002 року, що вона юридично оформила після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 . 
Окрім того, у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 1,97 умовних кадастрових гектари, що особисто належало ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 6085 від 30.05.1997 року (а.с.23).
За життя ОСОБА_2 , 12.05.1998 року було складено заповіт, якийпосвідчений секретарем виконавчого комітету Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, та зареєстрований в реєстрі за №24, згідно якого остання заповіла все своє майно внукові – ОСОБА_1 (а.с.21).
Згідно довідки Бібрської міської ради Львівської області №28 від 05.02.2026 року, ОСОБА_2 була зареєстрована одна в АДРЕСА_1 , однак фактично постійно проживала у свого онука ОСОБА_1 у с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт від гр. ОСОБА_2 посвідчено у виконкомі Соколівської сільської ради за реєстром № 24 від 20.05.1998 року в користь онука ОСОБА_1 (а.с.20).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Допитаний як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дав покази про те, що його бабця – ОСОБА_2 проживала разом із ним у с.Підбірці більше 10 років. Чоловік бабусі – ОСОБА_3 являвся вітчимом його батька – ОСОБА_4 . Інших спадкоємців, крім його батька не було.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала покази про те, що являється сестрою позивача. Їхня бабця - ОСОБА_2 , після смерті їхнього батька – ОСОБА_4 проживала разом із ними у с.Підбірці,. Їхній батько був один у сім`ї. Вони разом із братом доглядали за бабцею, займалися її похованням.

Судом встановлено, що крім ОСОБА_1 , інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не було, оскільки син покійної – ОСОБА_4 помер раніше за свою матір, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 (а.с.12).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Таким чином, ОСОБА_1 , спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі – ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав на все спадкове майно не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №84020792 від 29.01.2026 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1  (а.с.22).

З метою оформлення права власності на спадкове майно за заповітом, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №09/02-31 від 18.02.2026 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що ним пропущено встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на земельну ділянку ( пай) (а.с.25).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Метою встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем – ОСОБА_2 в с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.
Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.
Доказом того, що покійний ОСОБА_3 отримав право на середню земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154810, зареєстрованого 26.06.2002, реєстраційний номер 1, площа земельної ділянки – 2,37 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.1997 р. №538, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30.01.2026 та копія Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154810 (а.с.16, 17).
В другій частині вищезгаданого документа 14.11.2006 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.08.2002 №213, внесено зміни у зв`язку з передачею права на земельну ділянку (пай) ОСОБА_2 . Розмір земельної частки (паю) – 2,37 умовних кадастрових гектарів на території Соколівської сільської ради. 
Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.
Доказом того, що покійній ОСОБА_2 отримала право на середню земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6085, зареєстрованого 30.05.1997, реєстраційний номер 416, площа земельної ділянки – 1,97 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 13.05.1997 р. №281, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30.01.2026 (а.с.23).
Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки (пай), які розташоваі на території Соколівської сільської ради, Жидачівського району Львівської області. 
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 разом із ОСОБА_2 в с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154810 від 26.06.2002, із змінами внесеними до нього 14.11.2006.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 1,97 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6085 від 30.05.1997.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 15 травня 2026 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка