Справа №229/2514/22 
1-кп/212/697/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області в залі судових засідань у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №62022050020000464 від 01.10.2022 року за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Івано - Франківськ, громадянин України, одружений, неповнолітніх та малолітніх дітей не має, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатомети, механізованого відділення механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст..ст. 117, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11,16, 28, 29, 30, 31, 32, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником близько 16 годин 00 хвилин 10 червня 2022 року, перебуваючи у м. Бахмут Донецької області, відмовився нести обов`язки військової служби, зокрема зайняти позиції в районі н.п. Золоте-4 Луганської області та у подальшому, до виконання обов`язків військової служби, на території Луганської області так і не приступив, та в період із 13 по 20 червня 2022 року, самовільно, не маючи на те дозволу відповідного командування, залишив зону виконання завдань за призначенням та вибув до місця постійного проживання в Івано-Франківській області.
На цих підставах ОСОБА_4 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, яке кваліфікується як: відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4  є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 409 КК України, відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, обвинувачений вчинив тяжке кримінальне правопорушення.
Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра, лікаря нарколога не перебуває, одружений, 18 вересня 2023 року в районні населеного пункту Дружба Донецької області отримав поранення, у період часу з 14.05.2022 року по 24.06.2022 року, з 04.11.2022 по 09.11.2022 року, з 17.11.2022 року по 23.12.2022 року, з 11.01.2023 року по 12.06.2023 року, з 28.06.2023 року по 18.09.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку в військової агресією російської федерації проти України, перебуваючи в місті Добропілля Донецької області, є ветераном війни, учасником бойових дій, раніше не судимий, 12 лютого 2026 року звільнений з військової служби за станом здоров`я.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень ст.ст.50,65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, думку сторони обвинувачення у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням, із застосуванням положень ст. 75 КК України, суд дійшов наступного.
Системне тлумачення норм ст. 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.
Водночас, з огляду на положення ст.75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Судом враховується, що обвинувачений після вчинення злочину за власною ініціативою продовжив військову службу у певній військовій частині та 18 вересня 2023 року одержав бойову травму, поранення, що пов`язана із захистом Батьківщини, 12 лютого 2026 року звільнений з військової служби за станом здоров`я.
Вказане свідчить, що обвинувачений став на шлях виправлення, а тому на переконання суду, з врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, обвинуваченого можливо звільнити від відбування покарання з випробовуванням, із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
У зв`язку з цим процесуальні витрати слід стягнути з обвинувачених на користь держави.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд, –

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 4 ст.409 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Покровський районний суд міста Кривого Рогу, з урахуванням положення, передбачений частиною 2 статті 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляц ійної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. 

Суддя               ОСОБА_1