Справа №588/78/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2092/26 	
Категорія - 37 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), 
суддів: Сидоренко А.П., Нестеренка М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13 березня 2026 року (суддя Огієнко О.О.), ухвалене у м. Тростянець, повне рішення виготовлене 16 березня 2026 року,
у цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 
про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу та штрафних санкцій, 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
20 січня 2026 року ТДВ «СГ «Оберіг» звернулося до суду із вказаною позовною заявою, яку обґрунтувало такими обставинами.
15 грудня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ 2105 та MERCEDES-BENZ 970.02 D, унаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП, у зв`язку з чим встановлено, що на момент дорожньо-транспортна пригоди він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг». 
На підставі звіту про оцінку вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу становила 63 366,87 грн. Після вирахування суми ПДВ страховик виплатив потерпілому страхове відшкодування у розмірі 52 805,73 грн. Оскільки відповідач спричинив дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, позивач вважав, що відповідно до статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набув право регресної вимоги до відповідача в розмірі здійсненої страхової виплати. 
03 травня 2024 року позивач направив відповідачу досудову вимогу про відшкодування виплачених коштів, яку останній отримав 15 травня 2024 року, однак добровільно її не виконав.
Посилаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь у порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 52 805,73 грн, а також штрафні санкції, нараховані за період із 21 травня 2024 року по 02 січня 2026 року: інфляційні втрати – 9646,70 грн, пеня – 24 707,15 грн, три проценти річних – 2566,73 грн, а всього 89 726,31 грн, та понесені судові витрати.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 13 березня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «Оберіг» 52 805,73 грн страхового відшкодування, 9646,7 грн інфляційних втрат, 24 629,24 грн пені, 2558,07 грн три проценти річних. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «Оберіг» 2419,98 грн судового збору та 5994 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Судом установлено, що постановою суду, яка набрала законної сили, відповідача визнано винуватим у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Оскільки позивач як страховик виплатив потерпілому страхове відшкодування, він відповідно до вимог закону набув право регресної вимоги до відповідача в розмірі здійсненої страхової виплати. 
Вирішуючи вимоги про стягнення інфляційних втрат, пені та трьох процентів річних, суд виходив із того, що, отримавши досудову вимогу, відповідач у встановлений законом строк грошове зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим допустив прострочення. Разом із тим початок нарахування штрафних санкцій підлягає визначенню з 23 травня 2024 року, тобто після спливу семиденного строку для добровільного виконання вимоги. Із урахуванням цього суд здійснив перерахунок та визначив до стягнення інфляційні втрати, пеню та три проценти річних, відхиливши доводи відповідача щодо застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат, пені, трьох процентів річних та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, зменшити розмір судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про отримання ним 15 травня 2024 року досудової вимоги позивача, надані позивачем докази не підтверджують належного направлення і вручення йому такої вимоги, оскільки поштове відправлення було направлено не за адресою його реєстрації та проживання. У матеріалах справи відсутній опис вкладення, який би підтверджував, що саме досудова вимога містилася у відправленні. За таких обставин висновок суду про отримання ним вимоги ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам процесуального закону. У зв`язку з недоведеністю належного вручення досудової вимоги відсутні підстави для нарахування та стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних за заявлений позивачем період.
Не погоджується з нарахуванням та стягненням пені, оскільки позивач не надав доказів існування між сторонами письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання, а суд не зазначив у рішенні норму закону чи умову договору, які передбачають право на стягнення пені. Відповідно до статей 546, 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання повинен бути вчинений у письмовій формі, а недодержання такої форми вказує на його нікчемність.
Доводить неспівмірність стягнутих судом витрат на професійну правничу допомогу із обсягом наданих послуг та просить їх зменшити до 1000 грн.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу сторонами в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до статті 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ТДВ «СГ «Оберіг» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Зазначає, що позивач дотримався досудового порядку врегулювання спору, направивши 03 травня 2024 року на адресу відповідача досудову вимогу, яку останній отримав особисто, що підтверджується даними поштового відправлення. Відповідач не надав жодних доказів на спростування цього факту та не виконав вимогу про відшкодування збитків.
Вважає безпідставними доводи відповідача щодо стягнення штрафних санкцій, оскільки відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/2162/15-ц, положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, у тому числі регресні вимоги про відшкодування шкоди, а тому нарахування інфляційних втрат, трьох процентів річних та інших передбачених законом платежів є правомірним.
Також зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, а їх розмір є співмірним зі складністю справи та відповідає критеріям розумності.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
15 грудня 2022 року о 16 год 02 хв. по вул. Благовіщенська поблизу будинку 58-А у м. Тростянець, сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої механічних пошкоджень зазнали транспортні засоби: автомобіль ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіль MERCEDES BENZ 970.02D, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . 
Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 06 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 10-11).
Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/210583263, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг». Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становив 160 000 грн, франшиза – 0 грн (а.с. 11 зв.).
З актів огляду транспортного засобу від 18 та 23 грудня 2022 року вбачається, що автомобіль MERCEDES-BENZ 970.02 D, номерний знак НОМЕР_2 , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження (а.с. 14–15, 19–20). Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку № АК032-22 від 15 грудня 2022 року та ремонтною калькуляцією від 20 грудня 2022 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування фізичного зносу становила 118 606,19 грн, а розмір матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу – 63 366,87 грн, у тому числі ПДВ (а.с. 15–24).
25 грудня 2022 року власник транспортного засобу ОСОБА_3 звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування, а 12 квітня 2023 року – із вимогою про доплату страхового відшкодування (а.с. 12–14). На підставі страхових актів № 40920/1 від 14 березня 2023 року та № 40920/2 від 24 квітня 2023 року страховиком здійснено виплату страхового відшкодування двома платежами у розмірах 37 787,22 грн та 15 018,51 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 15 березня 2023 року № 5077 та від 25 квітня 2023 року № 5413 (а.с. 27-28 зв.).
Таким чином, ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило потерпілому страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу MERCEDES-BENZ 970.02 D, номерний знак НОМЕР_2 , у загальному розмірі 52 805,73 грн.
03 травня 2024 року ТДВ «СГ «Оберіг» направило ОСОБА_1 вимогу про відшкодування у порядку регресу виплаченого страхового відшкодування у розмірі 52 805,73 грн, яку останній отримав особисто 15 травня 2024 року, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень АТ «Укрпошта» «Рекомендований лист» від 03 травня 2024 року, відповідно до якого за порядковим номером 46 значиться адресат ОСОБА_4 , відправлення № 06600916653791 (список «0305 регрес»), а також інформацією про відстеження поштового відправлення, згідно з якою зазначене відправлення вручено адресату особисто 15 травня 2024 року (а.с. 29-33).
Згідно з розрахунком позивача, у зв`язку з несплатою відповідачем суми регресної вимоги за період із 21 травня 2024 року по 02 січня 2026 року нараховано інфляційні втрати у розмірі 9646,70 грн, пеню – 24 707,15 грн та три проценти річних – 2566,73 грн (а.с. 33-35).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Частинами першою та третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За вимогами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц (провадження № 61-12530св18) зроблено висновок про те, що «по своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання».
У справі, що переглядається, між ТДВ «СГ «Оберіг» та ОСОБА_1 договір про відшкодування шкоди не укладався, а судове рішення, яким було б визначено обов`язок відповідача відшкодувати позивачу завдану майнову шкоду, до ухвалення оскаржуваного рішення не ухвалювалося.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди шляхом укладення договору або ухвалення судового рішення не відбулося, прострочення виконання грошового зобов`язання не настало. Тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних із ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог, а також зміні в частині розподілу судових витрат.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Щодо стягнення (розподілу) судових витрат на професійну правничу допомогу
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі.
Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У статті 137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частинами першою-третьою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, або присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям (див.: пункти 139-145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Отже, подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
У позовній заяві позивач просив відшкодувати витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 8022,50 грн, яка надавалася адвокатом Войціховським А.В. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги, додаткової угоди, довіреності на представництво інтересів адвокатом в суді, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, попереднього розрахунку суми судових витрат на правову допомогу, акту прийому-передачі наданих послуг.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до розміру, який відповідає критеріям співмірності, розумності та необхідності.
При цьому суд обґрунтовано врахував, що ця справа належить до категорії малозначних, не є складною з правової чи фактичної точки зору, а судова практика щодо спорів про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу є сталою та не потребувала значних витрат часу на аналіз законодавства та усталеної судової практики.
Також суд правильно врахував, що підготовка позовної заяви, з огляду на професійну кваліфікацію адвоката, не вимагала значних витрат часу. Крім того, позов подано через підсистему «Електронний суд», що спрощує його оформлення та подання, а представник позивача участі у судових засіданнях не брав.
За таких обставин, врахувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторін, а також критерії реальності, необхідності, співмірності та розумності витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення їх розміру до 6 000 грн.
Із огляду на часткове задоволення позову у розмірі 58,9 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи судом першої інстанції, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 3534 грн (6 000 грн ? 58,9 %).
Щодо стягнення (розподілу) судового збору 
Керуючись положеннями частин першої, другої статті 141 ЦПК України, та зважаючи на часткове (на 58,9 %) задоволення позову та повне задоволення апеляційної скарги (100 %), із ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «Оберіг» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1568,15 грн (3328 грн х 0,8 х 58,9 %) – за розгляд справи у суді першої інстанції, та з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь ОСОБА_1 4992 грн (3328 грн х 150%) – за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись положеннями частин першої, другої статті 141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позову (58,9 %) і повне задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «Оберіг» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1568,15 грн (3328 грн х 0,8 х 58,9 %) за розгляд справи у суді першої інстанції, а з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь ОСОБА_1 - 4992 грн (3328 грн х 150 %) за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367-369, 374-376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13 березня 2026 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення пені у розмірі 24 707,15 грн, інфляційних втрат у розмірі 9646,70 грн, трьох процентів річних у розмірі 2566,73 грн відмовити.
Змінити рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13 березня 2026 року в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» 1568,15 грн судового збору та 3534 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 4992 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.
Повна постанова складена «06» липня 2026 року.

Головуючий -  	Д.В. Сізов	

Судді: А.П. Сидоренко 

М.В. Нестеренко