Новоархангельський районний суд Кіровоградської області 
26100 смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, вул. Слави 26 

01.07.2026  Справа № 394/652/26
3/394/251/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

Суддя Новоархангельського районного суду Кіровоградської області Краснопольська Л.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, проживаючого: АДРЕСА_1 , 
за ч.1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И Л А : 

01.06.2026 року до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №669305 від 18.05.2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 18.05.2026 року в 19:30 год., в с. Торговиця, по вул. Миколи Томака, 9, Голованівського району, Кіровоградської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Ford Transit Connect д.н.з. НОМЕР_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, а саме: стійкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обставинам, почервоніння очей. Від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився. Чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно протоколу посвідчення водія не вилучалось, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.
Викладене, окрім протоколу також підтверджується, довідкою інспектора САП відділу взаємодії з громадами, згідно якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, розпискою про передачу транспортного засобу батьку - ОСОБА_2 ,рапортом інспектора з РПП СПД№2, направленням на огляд на стан сп`яніння, актом огляду на стан сп`яніння на алкотестері "Драгер 6820", відеозаписом з нагрудних камер поліцейських спілкування з ОСОБА_1 .
Протокол про адміністративні правопорушення складено згідно вимог закону, тому піддавати сумніву його зміст підстав немає.
В судове засідання, призначене на 01.07.2026 року, ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом надсилання судової повістки в електронній формі шляхом sms-оповіщення на його мобільний телефон номер НОМЕР_2 , номер зазначений ним при складанні протоколу, на яке він дав згоду та завірив особистим підписом, а також на його електронну адресу. Слід зазначити, що справа призначалася до розгляду на 15.06.2026 року та тричі відкладалася з підстав надходження клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та залучення представника. будь-яких обгрунтованих клопотань про відкладення розгляду 01.07.2026 року до суду не надходило.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (рішення «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року), але з огляду на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явилася у судове засідання, будучи обізнаною про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, не вжила заходів для явки до суду, тому суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є свідомим униканням адміністративної відповідальності.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно з ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП не є обов`язковою, за таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на підставі наявних матеріалів справи.
Тому, з метою уникнення затягування розгляду справи, відповідно до ст. 268 КУпАП суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі матеріалів.
Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків:
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Правила дорожнього руху, затверджені встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Як унормовано п.п.1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно абз. 1 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, передбачено що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводиться згідно з інструкцією про порядок направлення для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України № 114/38/15-36-18 від 24.02.1995 року). 
Відповідно до п. 2.5. ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ст. 130 КУпАП.
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження обстеження.
Одночасно, суд зазначає, що вимога п.1.3 Правил дорожнього руху зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відмова водія транспортного засобу від проходження вищевказаного огляду є самостійною кваліфікуючою ознакою диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, яка згідно протоколу і вміняється у вину ОСОБА_1 .
Аналізуючи склад адміністративного правопорушення у вигляді відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у цьому випадку особа може бути кристально тверезою або взагалі ніколи не вживати алкоголь, але законодавець передбачив адміністративну відповідальність саме за відмову пройти у встановленому порядку огляд на стан сп`яніння. Доказами відмови можуть бути показання самої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чи свідків, якими можуть бути як цивільні особи, так і поліцейські, документи, або відеозапис того, як поліцейський пропонує правопорушнику пройти огляд, та правопорушник відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, який долучений до матеріалів справи.
Відеозйомка працівниками поліції проводилась відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», за допомогою нагрудного реєстратора, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 № 1452/735.
З оглянутого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, роз`яснено наслідки такої відмови, а також те, що у разі відмови буде складено протокол, ОСОБА_1 при цьому відмовляється пройти такий огляд. Водій веде себе доволі зухвало, зарозуміло, самовпевнено, залишає місце, де його зупинили, повертається до них, інспектор повідомив ОСОБА_1 , що його мовчання буде розцінювати як відмову, тому копію протоколу буде направлено на адресу його проживання. Інспектор повідомив, що його відсторонено від керування транспортним засобом, поліцейські пропонують йому знайти тверезого водія. Тобто, на відеозаписі чітко відображені обставини, зокрема відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, тому будь які дані чи пояснення на спростування вказаних обставин є неспроможними.
Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 беззаперечно має ознаки алкогольного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка особи, що не відповідає обстановці.
Згідно до п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Оскільки (як вбачається з переглянутого відеозапису) ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння, зазначені вище (порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці), суд вважає, що в даному випадку в працівників поліції були підстави вважати, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, тому їх вимоги щодо його огляду на стан сп`яніння, суд вважає законними та обґрунтованими. Але ОСОБА_1 при цьому, вчиняє дії на уникнення освідування на стан сп`яніння. 
Працівники поліції на місці події дійшли правильного висновку, що така поведінка ОСОБА_1 свідчить про те, що він в цілому відмовляється від пропозиції проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
При цьому, при впевненості у відсутності алкоголю, водій зобов`язаний був підтвердити свою добросовісність відповідним тестом на місці зупинки транспортного засобу чи у лікарні. Однак своїми правами розпорядився самостійно, що є наслідком відповідальності за ухилення від огляду на стан сп`яніння, яке виразилось відмовою, зафіксованою відеозаписом.
Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду не викликає.
Зафіксовані відеозаписом обставини безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Слід також зазначити, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.126 КУпАП, а саме – керував транспортним засобом, не маючи права водіння транспортним засобом. При цьому, оцінку даній обставині, судом не надається, оскільки складення постанови за вказане правопорушення є дискреційним повноваженням поліцейського ( окрім ч.5 ст. 126 КУпАП).
Суд вважає належним доказом відеофайли зафіксовані за допомогою нагрудної камери поліцейського, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Досліджений в судовому засіданні відеозапис від 18.05.2026 року повністю підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Протокол у справі про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення. Лише належно оформлений протокол дозволяє всебічно розглянути справу по суті. В даному випадку протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою та у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, права роз`яснені.
Також, ОСОБА_1 не наведено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні його до адміністративної відповідальності.
Отже, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, щодо оскарження таких дій та його результатів. 
Суд вважає, що зібрані та досліджені в судовому засіданні докази повністю підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки на приладі Драгер, так і в медичному закладі.
За наведених обставин справи судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 2.5 ПДР, вчинив правопорушення, у діях ОСОБА_1  є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції., що знайшло своє підтвердження в доказах, які містяться у матеріалах справи, повно та всебічно досліджених у сукупності та взаємозв`язку під час розгляду адміністративного матеріалу, і є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.
При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність - судом не встановлено.
При цьому, слід відзначити, що ОСОБА_1 свідомо допустив грубе порушив Правил дорожнього руху та вчинене ним правопорушення має підвищену суспільну небезпеку, адже створювало загрозу життю, здоров`ю та майну порушника та інших осіб, оточуючим об`єктам приватного, державного та комунального майна.
Звертаю увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, є одним із тих правопорушень, які мають підвищену ступінь суспільної небезпеки, оскільки безвідповідальний підхід водіїв та порушення ними правил заборони керування транспортними засобами в стані сп`яніння, зокрема алкогольного, є причиною досить великої кількості аварій. Для керування транспортним засобом немає значення ступінь алкогольного сп`яніння (легке сп`яніння чи важке), оскільки є чітка імперативна заборона сідати за кермо у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Санкція ч.1 ст.130 КпАП України передбачає безальтернативне адміністративне стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стаття 30 КУпАП не перешкоджає застосування судами адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами навіть щодо осіб, які вже були позбавлені такого права або не мають посвідчення водія, оскільки в законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде про право керування транспортним засобом, яке набагато ширше від визначення поняття посвідчення водія.
Вищевказані норми КУпАП не містять жодних застережень чи умов застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винної особи, яка керувала транспортним засобом, посвідчення водія на право керування транспортними засобами.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Згідно з ч.1 ст.317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.
Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права (ч.2 ст.317-1 КУпАП).
Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд вважає, що правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей КУпАП, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.
Вищенаведений висновок суду ґрунтується на правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04.09.2023 у справі №702/301/20 за схожих правовідносин, яку в силу засади верховенства права можливо застосувати й у справах про адміністративні правопорушення.
Таким чином, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною нормою, встановлено основне та обов`язкове додаткове адміністративне стягнення: штраф та позбавлення права керування транспортними засобами відповідно.
Зауважую, що законодавець у санкції не передбачив можливість альтернативи основного та додаткового покарань, тому дискреційні повноваження суду обмежені імперативно встановленими нормами при обранні та застосуванні до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Крім того, встановлена поведінка ОСОБА_1 , який свідомо керував транспортним засобом без наявності посвідчення водія, свідчить про підвищену суспільну небезпеку таких дій, що унеможливлює досягнення мети покарання без застосування відповідного обмеження у виді заборони подальшого керування ним транспортними засобами.
З метою в подальшому припинення скоєння правопорушень останнім, вважаю, що ОСОБА_1 слід призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності за вчинене правопорушення і застосовується не тільки з метою виховання особи, яка його вчинила, а й з метою загальної та спеціальної превенції. Саме таке стягнення, враховуючи викладені вище обставини, буде достатньою мірою відповідальності за вчинене правопорушення і відповідатиме меті адміністративного стягнення. 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (29 червня 2017 року), Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Згідно ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом, який виніс постанову. Виходячи з положень ст. 300 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому КУпАП та іншими законами України.
Згідно вимог ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", підлягає стягненню з правопорушника на користь держави судовий збір. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 23, 33, 40-1, 130, 221, 252, 266, 283, 284, 299, 300 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И Л А :

Визнати винуватим  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Платіжні реквізити для сплати адміністративних штрафів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37918230; Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП) Кіровоградська область; Код банку отримувача (МФО) 899998; Рахунок отримувача - UA658999980313000149000011001; Код класифікації доходів бюджету 21081300.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити, що відповідно до положень ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцем знаходженням майна, яким стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60коп., який сплатити за реквізитами: Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача - UA908999980313111256000026001; Код класифікації доходів бюджету - 22030106.
Строк пред`явлення постанови про накладення адміністративного стягнення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.
Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду особою, щодо якої її винесено, потерпілим протягом десяти днів з дня її винесення, але оскарження постанови не зупиняє її виконання.

Суддя