Справа №438/353/26 
Провадження №2-а/442/52/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Коваля Р.Г., секретаря судового засідання Чолавін Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції в м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кравчун Дмитро Вікторович до Головного управління Національної поліції Львівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
за участю представника позивача - адвоката Кравчуна Д.В.,
представник відповідача - Коваль І.А.

ВСТАНОВИВ :
Адвокат Кравчун Д.В. звернувся до Бориславського міського суду Львівської області з позовом в інтересах ОСОБА_1 , в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6720752 від 25.02.2026 року відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП; закрити справу про адміністративне правопорушення.
Позовна заява обґрунтована тим, що постановою серія ЕНА №6720752 від 25.02.2026 року позивача – ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн за ч.4 ст.126 КУпАП за те, що на думку поліцейського, ОСОБА_1 порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1. ПДР та умисно керував автомобілем будучи позбавленим права керування. Вважає, що постанова серія ЕНА №6720752 від 25.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане порушення є протиправною (незаконною) з наступних підстав.
Факт керування транспортним засобом жодним чином не може підтверджуватися протоколом або постановою про адміністративне правопорушення. Зазначений факт можливо підтвердити лише відповідним відеозаписом події.
Розгляд даної справи був формальний, оскільки все зводилось до заповнення оскаржуваної постанови.
Вказує, що знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом. Лише відеозапис по справі може слугувати належним та допустимим доказом по справі. Натомість, згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП такий обов`язок покладено на осіб, уповноважених на складання постанови про адміністративні правопорушення.
Крім того, відповідно до постанови Бориславського міського суду Львівської області від 10.02.2026 року №438/1996/25 визнано винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Адвокат вказує, що Банахевич О.Р. не знав про вищезазначену постанову, оскільки про її прийняття, йому належним чином не було повідомлено. Про існування постанови Бориславського міського суду Львівської області від 10.02.2026 року №438/1996/25 ОСОБА_1 фактично дізнався 25.02.2026 та одразу звернувся за правничою допомогою.
Справа №438/1996/25 перебувала на розгляді у Львівському апеляційному суді. Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду, апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Однак, судом констатовано що доводи апеляційної скарги щодо незнання та не отримання копії рішення суду ОСОБА_1 підтверджуються матеріалами справи, доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Львівський апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити. Тобто, фактично, у зв`язку з розглядом апеляційним судом справи №438/1996/25 за ч.1 ст. 130 КУпАП, поновлення строків на апеляційне оскарження зазначеної постанови, за якою ОСОБА_1 було позбавлено права керування, в даній справи відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 126 КУпАП.
Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 31.03.2026 адміністративну справу передано за підсудністю Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області.
Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.04.2026 позовну заяву залишено без руху.
30.04.2026 представником позивача через систему Електронний суд подано заяву на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2026 прийнято до розгляду дану справу та відкрито провадження.
25.05.2026 представником ГУ НП у Львівській області подано заяву на ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.
28.05.2026 представником ГУ НП у Львівській області надіслано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому, зазначає, що ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи у суді за адресою, яка вказана у протоколах про адміністративні правопорушення. Під час складення оскаржуваної постанови капітаном поліції ОСОБА_2 здійснено оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням, з наявних відеофайлів видно, що поліцейський здійснює ознайомлення водія з порушенням. Відеофайли з реєстраторів поліцейських машин зберігаються 30 днів. На момент отримання відповідачем копії позовної заяви, відео із зафіксованим рухом автомобіля під керуванням позивача - відсутнє.
01.06.2026 представником позивача надано відповідь на відзив, в якому вказує, що відзив надано з порушенням строків. Наголошує на відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом і те, що позивачу не було відомо про позбавлення його права керування транспортними засобами.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зв`явився.
Представник позивача - адвокат Кравчун Д.В. у режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав. 
Представник відповідача заперечила проти заявленого позову. Вказує, що працівник поліції Бараняк М. здійснював патрулювання і виявив водія, який порушував правила дорожнього руху. Зупинив його, включивши проблискові маячки. Водій не хотів показувати документи, однак внаслідок перевірки встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами. Поліцейський ознайомив водія з відео про порушення ПДР. На час розгляду справи постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності та позбавлення права керування транспортними засобами була чинна, не була зупинена. Банахевич О.Р. належним чином повідомлявся судом про розгляд справи про вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому знав, що судом буде прийнято рішення. 
Суд, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.
Постановою серія ЕНА №6720752 від 25.02.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн за ч.4 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом будучи позбавленим права керування, порушення вимог дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п.2.1а ПДР - керування ТЗ особою, позбавленою права керування. 
Відповідно до постанови Бориславського міського суду Львівської області від 10.02.2026 у справі №438/1996/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та за ч.1 ст.122-2 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Постановою Львівського апеляційного суду від 15.04.2026 захиснику Кравчуну Д.В. поновлено строк на оскарження постанови Бориславського міського суду Львівської області від 10.02.2026, і таку залишено без змін. Зі змісту даної постанови та позовних вимог позивача вбачається, що про позбавлення його права керування транспортними засобами він дізнався 25.02.2026.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 2.1 а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 4 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.
З матеріалів справи вбачається, що винесена постанова судді Бориславського міського суду Львівської області від 10.02.2026 у справі №438/1996/25 набрала законної сили через десять днів і, на момент зупинення ОСОБА_1 працівниками поліції, 25.02.2026, вступила у законну силу, а тому у працівників поліції були підстави вважати її чинною. Незнання ОСОБА_1 про наявність вказаної постанови не робить її автоматично не чинною, а є лише підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження. Таким чином, суддя не бере до уваги доводи представника позивача про незаконність винесеної відносно ОСОБА_1 постанови у зв`язку із тим, що йому не було відомо про позбавлення права керування.
Щодо наявності складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, суддя зазначає наступне.
Суб`єктом адміністративних правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.
Об`єктивна сторона правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП полягає, зокрема, у керуванні транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.
Тобто, для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, що позивач керував транспортним засобом, будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Із змісту ст.247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Статтею 251 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.
З доводів, зазначених позивачем у позовній заяві, він категорично заперечує факт керування ним транспортним засобом, вказуючи на відсутність його вини.
Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що поліція має право використовувати технічні засоби для фіксації правопорушень з метою забезпечення безпеки дорожнього руху. Відеозапис може бути доказом, якщо він відповідає вимогам безперервності запису, як це передбачено інструкцією.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, у відзиві на позовну заяву зазначено про відсутність таких доказів, оскільки відеофайли з реєстраторів поліцейських автомобілів зберігаються 30 днів, а на момент отримання позовної заяви відповідачем відео з зафіксованим пухом автомобіля під керуванням позивача – знищено. 
Представником відповідача з відзивом на позовну надано відеофайл, з якого видно розмову працівника поліції з ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку вказаному відеозапису суд зазначає, що такий не містить доказів факту керування позивачем транспортним засобом 25.02.2026 за обставин зазначених в оскарженій постанові. 
Суд не може визнати зазначений відеозапис беззаперечним доказом, який спростовує пояснення позивача та поза розумним сумнівом доводить факт керування останнім транспортним засобом та рух останнього в момент часу, коли він був виявлений працівниками поліції.
Таким чином, матеріали справи не містять достатніх та належних доказів того, що ОСОБА_1 25.02.2026 за обставин зазначених в оскарженій постанові керував транспортним засобом, будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 77 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП України (ч. 2 ст. 251 КУпАП України).
Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. У зв`язку з чим суд погоджується з доводами позивача з даного приводу.
До цього ж у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 у справі № 463/1352/16-а зазначено, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про відсутність законних підстав для винесення постанови про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Поліцейський, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був належним чином зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували б твердження позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.
Оскільки належних та допустимих доказів того, що  ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення суду не надано, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, прийшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Документально підтверджені витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 665,60 грн підлягають розподілу за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.5, 10, 77, 139, 205, 242-246, 268, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кравчун Дмитро Вікторович до Головного управління Національної поліції Львівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі- задовольнити повністю.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6720752 від 25.02.2026 року відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП- закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Стягнути з відповідача – Головного управління національної поліції у Львівській області (Код ЄДРПОУ: 40108833 79007, Україна, Львівська обл., місто Львів, площа Генерала Григоренка, будинок 3) на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 665,60 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 665,60 грн.
Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторін:
позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .
відповідач: Головне управління Національної поліції Львівській області,ел. пошта gupolice@lv.police.gov.ua, тел. 0322586001,0322586002 адреса Україна, 79007, Львівська обл., місто Львів, Площа генерала Григорнека, будинок 3 ЄДРПОУ 40108833
Повне судове рішення складено 18.06.2026.

Суддя Роман КОВАЛЬ