ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/356/26 Справа № 199/13993/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЩЕРБИНА-ПОЧТОВИК І. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання Примак Н.М.,
за участю захисника адвоката Коваленко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Коваленко Т.В., діючої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19 листопада 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає у будинку АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 665,60 грн.,
в с т а н о в и л а :
постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 21.09.2025 року о 11:15 годині на дорозі Т0515 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер Alcotest № 6820». Результат огляду позитивний — 1,34‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник, адвокат Коваленко Т.В., діюча в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 поліцейськими не дотримано вимог пункту 7 розділу І, пункту 9 розділу ІІ Інструкції, ч. 3 ст. 266 КУпАП, що відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП є безумовною підставою вважати, що огляд ОСОБА_1 є недійсним.
Зауважує, що суд першої інстанції розглянув протокол про адміністративне правопорушення без сторони захисту, правопорушника, допиту свідків, працівника поліції, який складав протокол, тобто порушив принцип безпосереднього дослідження доказів судом, чим порушив право ОСОБА_1 .
Вказує на порушення порядку фіксування огляду водія на стан сп`яніння, оскільки фактично поліцейські ухилилися від проведення безперервної зйомки та зафіксували лише той проміжок часу, який вважали вигідним.
Наголошує, що поліцейські перед пропонуванням пройти перевірку на стан сп`яніння не зазначили ОСОБА_1 ознак сп`яніння. Поліцейськими не проведено контрольний забір повітря приладом «Драгер» перед безпосереднім проходженням огляду ОСОБА_1 .
Зауважує, що поліцейським порушено вимоги ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної законом.
Зазначає, що у протоколі, оформленому стосовно ОСОБА_1 , не зазначено ні відеозйомки, ні технічного засобу, яким її здійснено. Відсутність даних про технічні характеристики засобу фіксації, за допомогою якого здійснено фото- або відеозйомку, свідчить про недопустимість результатів такої фіксації.
Вказує, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 на відео не зафіксовано, оскільки відеозапис розпочинається з моменту, коли транспортний засіб уже знаходиться на узбіччі. Факт керування, згідно з протоколом, зафіксовано о 11:15 год., проте відеозапис розпочинається лише о 11:29:29 год., тобто відсутні 14 хвилин.
Стверджує, що в матеріалах справи наявне направлення до лікарні, де зазначено, що ОСОБА_1 доставлено до лікарні, проте фактично його туди не доставляли.
Зауважує, що час у направленні до лікарні зазначено як 11:20 год., проте сам відеозапис розпочинається лише о 11:29 год.
Наголошує, що ОСОБА_1 не надав ані згоди, ані відмови від результату проведеного огляду, а поліцейський самостійно дійшов висновку про відмову.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи, з огляду на її складність, поведінку сторін та предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, за участю його захисника адвоката Коваленко Т.В.
Заслухавши захисника адвоката Коваленко Т.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати такі питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи доводів, висловлених останнім.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, так само як і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягають факт керування транспортним засобом та факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються матеріалами справи.
Здійснюючи перевірку доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дослідив відеозапис поліцейських, відповідно до якого ОСОБА_1 , перебуваючи біля автомобіля, під час спілкування з поліцейськими зазначив, що керував транспортним засобом, а також повідомив, що їхав автомобілем по службі. При цьому поліцейськими озвучено підставу зупинки транспортного засобу — порушення п. 2.9в ПДР України. У подальшому поліцейськими наголошено, що у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема різкий запах із порожнини рота та почервоніння обличчя, унаслідок чого запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager. ОСОБА_1 погодився, і результат огляду встановив перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, а саме 1,34‰. Поліцейськими з`ясовано, чи погоджується ОСОБА_1 із встановленим результатом, на що останній не заперечив.
Апеляційний суд звертає увагу, що твердження захисника про порушення порядку проведення огляду не знайшли свого підтвердження, оскільки поліцейськими озвучено виявлені ознаки сп`яніння, з`ясовано, чи погоджується водій із встановленими результатами. Більше того, після встановлення результату поліцейськими наголошено, що він значно перевищує допустиму норму, на що ОСОБА_1 жодним чином не заперечив факту перебування у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим у поліцейських був відсутній обов`язок пропонувати пройти огляд у закладі охорони здоров`я.
Посилання захисника на нездійснення контрольного задуву газоаналізатора в даному випадку не впливає на встановлений результат, оскільки зафіксовано перевищення допустимої норми більш ніж у шість разів, що самим ОСОБА_1 не заперечувалося, а це дає підстави для висновку, що встановлений результат збігається з його станом сп`яніння.
Також апеляційний суд зауважує, що під час спілкування з працівниками поліції, проведення огляду на стан сп`яніння та складання матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 жодного разу не заперечив факт керування ним транспортним засобом та встановлений результат, а у складеному протоколі проставив особистий підпис без зауважень.
Водночас апеляційний суд наголошує, що норми чинного КУпАП та відповідної Інструкції не вимагають обов`язкової відеофіксації факту безпосереднього керування особою транспортним засобом. Такий факт підлягає доведенню сукупністю доказів, які вказують, що особа керувала транспортним засобом. Більше того, фіксація особи безпосередньо під час руху технічно не завжди можлива, а тому на підставі всіх наявних доказів у справі суд встановлює доведеність або спростування факту керування транспортним засобом особою, щодо якої складено протокол.
У даному випадку сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи, доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, зазначаючи про недоведеність факту керування автомобілем, сторона захисту не навела даних про іншу особу, яка здійснювала функції водія.
Перевіряючи доводи сторони захисту, апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксовано весь перебіг подій, що стосується саме адміністративного правопорушення, а тому підстав для сумніву щодо його достовірності в апеляційного суду не виникає.
Відсутність певного проміжку часу у відеозаписі в даному випадку не може слугувати підставою для визнання доказу недопустимим, оскільки, як зазначалося вище, запис містить усі фактичні дані, що мають значення для вирішення справи. Разом з тим, посилаючись на відсутність окремого проміжку часу на відеозаписі, захисник не зазначає, які саме істотні обставини чи ключові моменти, що мають суттєве значення та спростовують наведені обставини, не були зафіксовані, а тому такі доводи мають формальний характер. Апеляційний суд не вбачає у даному випадку порушень норм закону щодо технічної фіксації під час проведення огляду на стан сп`яніння.
Зазначений у протоколі час керування транспортним засобом — 11:15 год. — є часом фактичного керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а початок відеофіксації о 11:29 год. у даному випадку не нівелює встановлених ознак адміністративного правопорушення в його діях, які зафіксовані на відеозаписі поліцейського.
Вказівка в направленні про доставлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я працівником поліції не виключає в його діях ознак інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки погодження водія пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу та його згода з виявленими результатами виключили необхідність слідувати до медичного закладу. Із цих же підстав зазначення в направленні часу складання, ранішого за початок відеофіксації, у даному випадку не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки всі обов`язкові елементи зафіксовані на відеозаписі, будь-яких ознак тиску або спонукання не вбачається, а стороною захисту таких обставин не наведено.
Не можуть бути задоволені й посилання в апеляційній скарзі на безпідставність зупинки транспортного засобу з огляду на таке.
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», комендантська година — це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно з призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та тривала на час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як перевірка у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документів в осіб, а в разі потреби — огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, установлених Конституцією України.
Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року № 1456, правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, закони України «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України», «Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях», затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Отже, перевірка документів у осіб здійснюється після введення воєнного стану в межах відповідної території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану.
На підставі викладеного апеляційний суд зауважує, що інспектор поліції діяв у межах наданих йому повноважень під час дії воєнного стану в країні. Крім того, поліцейський наголосив, що водієм порушено вимоги п. 2.9в ПДР України, а тому підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є законними та не спростовують наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На думку апеляційного суду, досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом та перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд також враховує те, що у своєму рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom, заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
Твердження апеляційної скарги про те, що відеозапис поліцейських не зазначений у протоколі, а тому не є допустимим доказом, є неспроможним, оскільки у п. 10 протоколу зазначено номер технічного запису, а у п. 11 протоколу зазначено додатки до протоколу, в тому числі відеозапис. При цьому зазначення технічних характеристик відеозапису та записуючого пристрою положеннями закону не вимагається.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить суттєвих порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
У процесі доказування вини доцільно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Твердження захисника про процесуальні порушення під час розгляду справи не заслуговують на увагу, оскільки судом розглянуто клопотання захисника, здійснено неодноразовий виклик працівників поліції для допиту як свідків, однак останні не з`явилися. Щодо участі ОСОБА_1 , то останній не був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, враховуючи неодноразові відкладення. Крім того, він мав можливість надати письмові пояснення або взяти участь у режимі відеоконференції. Захист прав та інтересів ОСОБА_1 здійснювався шляхом надання правової допомоги адвокатом.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування та які б спростовували висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Коваленко Т.В., апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Коваленко Т.В., діючої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА