ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року	справа № 380/7603/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення виплати ОСОБА_1 із 01 січня 2026 року та із 01 березня 2026 року нарахованого загального розміру пенсії шляхом обмеження виплати пенсії максимальним розміром та застосуванням понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2026 здійснювати без застосування до її розміру будь-яких обмежень (обмеження максимальним розміром, застосування понижуючих коефіцієнтів, поділу пенсійної виплати на частини), не передбачених нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, із врахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2026, проіндексованої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», здійснювати без застосування до її розміру будь-яких обмежень (обмеження максимальним розміром, застосування понижуючих коефіцієнтів, поділу пенсійної виплати на частини), не передбачених нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, із врахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ. З 01.03.2026 у зв`язку з індексацією, проведеною на підставі постанови № 236, підсумок пенсії з надбавками склав 36858,31 грн, з урахуванням максимального розміру - 33544,36 грн, після пониження за постановою № 1778 - 29247,24 грн. Позивач вважає, що його пенсію неправомірно обмежено шляхом застосування максимального розміру, понижуючих коефіцієнтів та поділу виплати на частини на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821. Посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022, сталу практику Верховного Суду, а також на ухвалені на його користь рішення Львівського окружного адміністративного суду у справах № 380/25010/23, № 380/18291/24 та № 380/12299/25, позивач стверджує, що обмеження пенсій, призначених за Законом № 2262-ХІІ, та зміна умов і норм пенсійного забезпечення підзаконними актами всупереч частині третій статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ є протиправними. У досудовому порядку через свого представника позивач звертався до відповідача із запитом від 14.03.2026, на який відповідач листом від 24.03.2026 № 1300-0203-8/46470 надав відповідні перерахунки. Не погоджуючись з виплатою 
Ухвалою судді від 27.04.2026 відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечено. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що формування грошового забезпечення, з якого проводиться призначення (перерахунок) пенсій за Законом № 2262-ХІІ, не входить до компетенції органів Пенсійного фонду України. Указав, що відповідно до статті 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» у період воєнного стану пенсії, призначені, зокрема, за Законом № 2262-ХІІ, розмір яких перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України, на виконання чого прийнято постанову від 30.12.2025 № 1778. Відповідач наголосив, що постановою № 1778 не встановлено обмеження максимального розміру пенсії, а передбачено лише застосування коефіцієнтів до сум перевищення; що коефіцієнти не застосовуються до частини пенсії, обчисленої зі страхових внесків, та до пенсій окремих категорій осіб - учасників бойових дій тощо. Послався на те, що застосування коефіцієнтів зумовлене фінансовими обмеженнями внаслідок воєнного стану та забезпечує баланс між правами особи і суспільним інтересом, а також на правові позиції Конституційного Суду України про те, що соціально-економічні права не є абсолютними та можуть бути змінені державою. На думку відповідача, позивач помилково ототожнює застосування коефіцієнтів з обмеженням максимального розміру пенсії, а також оскаржує не саму постанову № 1778, а дії Головного управління, вчинені на її виконання. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, та встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Згідно з перерахунком пенсії по пенсійній справі № 9118326-МВС з 01.01.2026 підсумок пенсії позивача з надбавками становить 33614,56 грн; з урахуванням максимального розміру пенсії - 31669,36 грн; після пониження суми 31669,36 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 до виплати визначено 28497,24 грн (з яких за діапазоном 1 без пониження - 25950,00 грн, за діапазоном 2 із коефіцієнтом 0,5 - 1297,50 грн, за діапазоном 3 із коефіцієнтом 0,4 - 1249,74 грн). Підставою перерахунку зазначено перерахунок з 01.01.2026 за Законом «Про Державний бюджет України на 2026 рік».
Згідно з перерахунком пенсії з 01.03.2026, проведеним на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 (індексація із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121), підсумок пенсії позивача з надбавками становить 36858,31 грн; з урахуванням максимального розміру пенсії - 33544,36 грн; після пониження суми 33544,36 грн згідно з постановою № 1778 до виплати визначено 29247,24 грн.
Таким чином, відповідач при виплаті пенсії позивачу з 01.01.2026 та з 01.03.2026 застосував обмеження нарахованого загального розміру пенсії максимальним розміром та понижуючі коефіцієнти, встановлені постановою № 1778, чим зменшив фактичну виплату порівняно з нарахованим розміром.
За зверненням позивача через його представника відповідач листом від 24.03.2026 № 1300-0203-8/46470 надав копії перерахунків пенсії з 01.01.2026 та з 01.03.2026. Не погоджуючись із діями відповідача щодо обчислення пенсії у меншому розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою статті 64 Основного Закону України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Відповідно до статті 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України. Отже, у період дії воєнного стану не обмежені конституційні права і свободи людини і громадянина, які встановлені статтею 46 Конституції України.
Згідно з частинами першою і третьою статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо застосування понижуючих коефіцієнтів до сум перевищення розміру пенсії (постанова № 1778), суд враховує таке.
Статтею 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено, що у 2026 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані), зокрема, відповідно до Закону № 2262-ХІІ, розмір яких перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. На виконання цієї норми Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 30.12.2025 № 1778, пунктом 1 якої встановлено застосування до відповідних сум перевищення коефіцієнтів від 0,5 до 0,1.
Доводи відповідача про те, що постановою № 1778 не встановлено обмеження максимального розміру пенсії, а передбачено лише застосування коефіцієнтів до сум перевищення, суд оцінює критично. За своєю правовою природою та наслідками застосування понижуючих коефіцієнтів до частини пенсії, що перевищує визначену межу, є формою обмеження розміру пенсійної виплати, оскільки безпосередньо зменшує суму, яку фактично отримує пенсіонер, порівняно з нарахованим розміром. Незалежно від обраної Кабінетом Міністрів України юридичної техніки (фіксований максимальний розмір чи коефіцієнти до сум перевищення), і в тому, і в іншому випадку йдеться про обмеження права особи на отримання призначеної пенсії у повному (нарахованому) розмірі. У цій справі застосування коефіцієнтів призвело до зменшення виплати з 31669,36 грн до 28497,24 грн з 01.01.2026 та з 33544,36 грн до 29247,24 грн з 01.03.2026.
Таким чином, Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» та постановою № 1778 установлено додаткові підстави для обмеження шляхом застосування коефіцієнтів розміру пенсій, призначених на підставі Закону № 2262-ХІІ, що прямо суперечить частині третій статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ.
У рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008 та від 30.11.2010 № 22-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін мають використовуватися окремі закони. В абзаці третьому пункту 4 мотивувальної частини рішення від 28.08.2020 № 10-р/2020 Конституційний Суд України наголосив, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Відповідно до першого речення частини третьої статті 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Відтак у разі суперечності між правовими нормами Закону України про Державний бюджет України та правовими нормами спеціальних законів України, якими врегульовано ті ж самі правовідносини, застосуванню підлягають правові норми спеціальних законів України. Оскільки Законом № 2262-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено обмеження розміру пенсій, що перевищують десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, шляхом застосування до суми перевищення коефіцієнтів, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» і постанови № 1778.
У постанові від 12.11.2019 у справі № 826/3858/18 Верховний Суд сформував правовий висновок, згідно з яким Кабінету Міністрів України надано право лише на встановлення умов, порядку та розміру для перерахунку пенсій, передбачених статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, проте орган виконавчої влади не уповноважений змінювати визначений Законом перелік складових грошового забезпечення, а зміна умов чи норм пенсійного забезпечення підзаконними нормативно-правовими актами є порушенням закону. У постанові від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Аналогічного підходу Верховний Суд послідовно дотримується (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19), наголошуючи, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Отже, застосування при перерахунку та виплаті пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України, якою змінюються умови та/чи норми пенсійного забезпечення, зокрема постанови № 1778 в частині застосування понижуючих коефіцієнтів до сум перевищення, є протиправним.
Щодо обмеження пенсії максимальним розміром, суд враховує, що з наявних у справі перерахунків пенсії слідує, що відповідач при визначенні розміру пенсії до виплати застосував максимальний розмір пенсії (31669,36 грн з 01.01.2026 та 33544,36 грн з 01.03.2026), яким понизив нарахований підсумок пенсії з надбавками (33614,56 грн та 36858,31 грн відповідно).
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI частину п`яту статті 43 Закону № 2262-ХІІ було викладено в редакції, згідно з якою максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Унаслідок подальших змін ця норма стала частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-ХІІ.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), та згідно з пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення вони втратили чинність з дня його ухвалення. Конституційний Суд України виходив із того, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України.
Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Зміни, внесені Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII до частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ (щодо періоду дії обмеження), є нереалізованими, оскільки вносилися до норми, яка визнана неконституційною та втратила чинність, а тому самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 813/678/18, від 09.02.2021 у справі № 640/2500/18, від 30.10.2020 у справі № 522/16881/17, від 10.09.2021 у справі № 300/633/19 та інших.
Правильність наведеного підходу додатково підтверджена Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, що поширюють свою дію на Закон № 2262-ХІІ, у тому, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України.
Верховний Суд неодноразово (зокрема, у постановах від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 20.07.2022 у справі № 340/2476/21, від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21, від 30.08.2022 у справі № 440/994/20, від 17.03.2023 у справі № 340/3144/21) дійшов висновку, що у правовідносинах щодо призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ норми цього закону підлягають застосуванню з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, у зв`язку з чим будь-яке обмеження максимального розміру зазначених пенсій є протиправним.
Окремо суд враховує, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни. У Рішеннях від 18.12.2018 № 12-р/2018, від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 та від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України наголосив, що за змістом частини п`ятої статті 17, частини першої статті 46, частини першої статті 65 Конституції України держава зобов`язана забезпечити соціальний захист громадян, які захищають Вітчизну, та надати їм і членам їхніх сімей особливий статус і додаткові гарантії соціального захисту, які мають безумовний характер і не можуть бути скасовані чи звужені. За таких обставин обмеження пенсії позивача максимальним розміром суперечить наведеним конституційним гарантіям, а дії відповідача щодо такого обмеження є протиправними.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 з 01.03.2026 проведено перерахунок (індексацію) пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121. На виконання цієї постанови відповідач провів індексацію пенсії позивача, внаслідок чого підсумок пенсії з надбавками з 01.03.2026 склав 36858,31 грн. Проте при здійсненні виплати відповідач обмежив пенсію позивача максимальним розміром та понижуючими коефіцієнтами згідно з постановою № 1778, спрямувавши до виплати лише 29247,24 грн.
Підпунктом 5 пункту 2 постанови № 236, на яке посилається відповідач, передбачено підвищення пенсій «у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом». Водночас, як зазначено вище, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, яка визначала максимальний розмір пенсії, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнані неконституційними та втратили чинність, у зв`язку з чим на час спірних правовідносин закон не містить чинної норми, яка б визначала розмір такого максимального обмеження. Відтак застереження постанови № 236 про підвищення пенсії «у межах максимального розміру» не може бути підставою для обмеження проіндексованої пенсії позивача.
Суд звертає увагу, що право на соціальний захист є комплексним, гарантованим Конституцією України невідчужуваним основоположним правом. Належно набуте право на пенсію та суми пенсійних виплат становлять «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; зменшення розміру або припинення виплати належно встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Поведінка відповідача щодо виплати проіндексованої пенсії позивача в обмеженому розмірі порушує право позивача на отримання пенсії у визначеному чинним пенсійним законодавством розмірі та нівелює конституційні гарантії, зокрема право на соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити виплати поточних платежів щомісячного довічного пенсійного забезпечення за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у повному розмірі одним платежем без урахування (застосування) до відповідних виплат постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821, суд зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права; відповідне порушення має мати місце на момент розгляду справи судом, адже судовими актами не можуть регулюватись відносини на майбутнє. Тому зазначені позовні вимоги заявлені позивачем передчасно, оскільки оцінка розміру щомісячних виплат пенсії позивачу може бути надана лише після проведення пенсійним органом перерахунку пенсії на виконання рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; пропорційно.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач належними та допустимими доказами правомірності своїх дій щодо обмеження пенсії позивача та виплати її в неповному обсязі не довів.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України), та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу з 01.01.2026 та з 01.03.2026 пенсії без обмеження максимальним розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів є частково протиправними, а тому підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, доказів понесення інших судових витрат не надано, такі в силу приписів статті 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення виплати ОСОБА_1 із 01.01.2026 та із 01.03.2026 нарахованого загального розміру пенсії шляхом обмеження виплати пенсії максимальним розміром та застосуванням понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з 01.01.2026 без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», а також без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням суми індексації, встановленої відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», у повному обсязі, з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.