Справа № 463/1376/26 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р. 
Провадження № 33/811/610/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю захисника – адвоката Колошкіна І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Колошкіна Ігоря Анатолійовича на постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 30 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - інформація відсутня) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,0 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійки) в дохід держави з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - інформація відсутня) в дохід держави 665,60 гривень судового збору. 
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 08 лютого 2026 року о 01 год. 00 хв. по вул. Тракт Глинянський,161 у м. Львові, керував транспортним засобом марки «AUDI A4» р.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Колошкін І.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження у справи закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова не законна та необґрунтована. 
Зазначає, що на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських не зафіксовано рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та факту зупинки поліцейськими.
Вказує, що з відеозапису чітко видно, що автомобіль ОСОБА_1 стояв нерухомо на тротуарі, навіть габаритні вогні не горіли.
Крім цього вказує, що поліцейський автомобіль заїхав на тротуар переднім бампером до переднього бампера автомобіля ОСОБА_1 , що фізично унеможливлює версію про щойно зупинений рухомий автомобіль.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 на момент підходу поліцейських вже не менше 1,5 години перебував у нерухомому автомобілі як пасажир/власник транспортного засобу, а тому не був зобов`язаний проходити огляд.
Зазначає, що рапорт інспектора поліції містить очевидно неправдиві відомості про те, що транспортний засіб було «зупинено» під час руху, так як ці відомості спростовуються відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.
Вказує, що суд відкинув покази свідка ОСОБА_2 як «надані з метою захисту», проте не обґрунтував, чому показання близького родича автоматично є недостовірними.
Заслухавши виступ захисника – адвоката Колошкіна І.А., який не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 та підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 585948 від 08.02.2026 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП, складений та підписаний уповноваженою особою; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, рапортом працівника поліції від 08.02.2026 року; висновком № 000126 від 08.02.2026 року, який підписаний уповноваженою особою, а саме лікарем-наркологом у визначеному законодавством медичному закладі, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6630284 від 08.02.2026 року, відомості про скасування якої відсутні та іншими матеріали справи.
Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя виходив з того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме - відмова водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
А тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.
Твердження апелянта про те, що з відеозапису чітко видно, що автомобіль ОСОБА_1 стояв нерухомо на тротуарі, навіть габаритні вогні не горіли, апеляційний суд не бере до уваги та розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення останнім відповідальності за скоєне.
Крім цього, з долучених відеозаписів вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та була спрямована на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17 зроблено висновок, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнана правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.
Отже, невиконання законної вимоги поліцейського не допускається. Правопорушник володіє правом оскаржувати незаконні на його думку дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги, не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав та свідчить виключно про зухвале нехтування громадянином встановленого законодавством порядку.
Апеляційний суд приймає до уваги, що судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_2 , який є двоюрідним братом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суду пояснив, що вечором того дня, його брат ОСОБА_1 заїхав за ним та вони разом на автомобілі попрямували до ОСОБА_1 додому в гості. Оскільки місця стоянки біля будинку № 161А по вул.Тракт Глинянський, де проживає брат не було, вони близько 23 год. 30 хв. зупинились біля магазину, де ОСОБА_1 залишав авто неодноразово до цього. Водночас, оскільки у ОСОБА_1 є маленька дитина, а дружина її вкладала спати в той час, вони вирішили залишитись в автомобілі, щоб не заважати та вживали алкогольні напої, а саме пиво. В подальшому, приїхали працівники поліції та підійшли до стоячого автомобіля, в якому вони просто сиділи. Вказав, що ОСОБА_1 після стоянки, не керував транспортним засобом, не приводив такий в рух, працівники поліції його не зупиняли. Також зазначив, що транспортним засобом, який належить ОСОБА_1 в цей день він не керував, оскільки будучи раніше притягнутим судом до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, він не має права керувати транспортними засобами.
Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення вищевказаного свідка, оскільки вважав, що такі покази суперечать обставинам, зафіксованих на відео з місця події та могли бути надані останнім з метою заперечення наявності у ОСОБА_1 , який являється йому близьким родичем (двоюрідним братом), вини та доведення його непричетності, що спрямовані на ухилення останнього від адміністративної відповідальності за скоєне.
Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що з наданих суду матеріалів (відео з місця події) вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції фактично визнав, що вживав алкогольні напої та заперечуючи факт керування ним транспортним засобом (здійснення руху), вказував, про керування автомобілем його братом ОСОБА_2 . Однак, такі обставини спростовуються показами свідка ОСОБА_2 , який стверджував, що автомобілем він не керував та не міг керувати, оскільки позбавлений права керування за рішенням суду. Також відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції підтверджується той факт, що саме ОСОБА_1 під час зупинки працівниками поліції знаходиться на водійському сидінні.
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.
З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 30 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної ОСОБА_1 – адвоката Колошкіна Ігоря Анатолійовича – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   М.Ф. Романюк