Номер провадження: 22-ц/813/2107/26 
Справа № 522/1935/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В., 
учасники справи: позивач – заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради, відповідачі - ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «ВТБ БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 в особі свого представника Шевчук Вікторії Вікторівни про зупинення розгляду справи та апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Мерімеріна Костянтина Геннадійовича 
на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2025 року, постановлену Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Косіциної В.В. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельної ділянки, іпотечного договору, визнання недійсним державного акту, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію ділянки з закриттям Поземельної книги,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2025 року, якою заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури Мерімеріна Костянтина Геннадійовича про зміну предмету позову повернуто позивачеві (т. 4, а.с. 229-235).
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, заступник керівника Одеської обласної прокуратури Мерімерін К.Г. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду як таку, що не відповідає нормам матеріального права та винесена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вказує, що в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2025 року про залишення заяви про зміну предмета позову без руху, суд зазначив, що в позовній заяві в якості ціни позову визначено грошову суму у розмірі 15324195,00 грн, яку визначено з урахуванням звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 31 жовтня 2005 року, однак суд не взяв до уваги зазначену оцінку, оскільки звіт втратив свою дію 31 жовтня 2006 року та на момент розгляду справи є неактуальним, як наслідок, суд дійшов висновку, що до заяви про зміну предмета позову не було додано доказів, що підтверджують сплату судового збору відповідно до ціни позову, що визначена з урахуванням дійсної вартості майна на момент звернення з заявою про зміну предмета позову.
Одеською обласною прокуратурою було надано суду пояснення, що позов прокурора у первинній редакції було подано до суду 09 лютого 2024 року, в якій на виконання вимог ст. 175 ЦПК України щодо форми і змісту позовної заяви, у реквізитній частині було зазначено ціну позову – 15324195,00 грн, яку взято зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 1,4529 га з кадастровим номером 5110137500:48:001:0006, виконаного ТОВ «Регіональне агентство оцінки» для цілей проведення земельних торгів (аукціону), дата оцінки – 31.10.2005. Вказана вартість земельної ділянки була актуальною на дату її протиправного вибуття із власності територіальної громади міста Одеси, аналогічну ціну позову було зазначено і у заяві прокурора про зміну предмета позову.
Вказує, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року у справі № 522/1935/24 було відкрито провадження у справі за позовом прокурора, при цьому суд в ухвалі зазначив, що враховуючи зміст позовної заяви та додатків до неї, а також категорію справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відкриття провадження в порядку загального позовного провадження. Тобто, станом на 26 березня 2024 року суд не встановив підстав для залишення позову прокурора без руху та відкрив провадження у справі. 
Зазначає, що у заяві про зміну предмета позову прокурором заявлено не нову майнову вимогу, а змінену вже заявлену позовну вимогу майнового характеру з повернення земельної ділянки на її витребування з чужого незаконного володіння, що не змінює її суті, а фактично є узгодженням позовної вимоги із належним способом захисту, визначеним у ст. 387 ЦК України, що зумовлено змінами в законодавстві, які відбулись після заявлення позову прокурором.
Посилаючись на п. 29, 30 постанови Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 918/188/21 вказує, що Верховний Суд погодився з доводами скаржника, наведеними у касаційній скарзі, що чинним процесуальним законодавством позивача не зобов`язано проводити актуалізацію ринкової вартості майна, що є предметом позову, до того ж прокурор не має можливості замовити оцінку спірного майна, оскільки відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або в яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб, однак прокурор не є власником спірного об`єкта.
Вказує, що підстав для внесення прокурором коштів на депозитний рахунок суду у зв`язку з подачею заяви про зміну предмета позову не вбачалось, оскільки Закон України № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» набув чинності після звернення прокурора до суду з первинною позовною заявою, а відтак є безпідставним застосування абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України, яка не має зворотної дії у часі (т. 5, а.с. 75-89).
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника Шевчук В.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що позивач не здійснив жодних дій, які б були спрямовані на визначення ринкової ціни предмету позову для виконання вимог ухвали суду від 09 вересня 2025 року, зокрема не скористався можливістю отримання безкоштовної ринкової оцінки через сервіс Фонду державного майна України, або шляхом подання до суду клопотання про призначення відповідної експертизи для визначення вартості такого майна. Вказує, що скаржник здійснює маніпулювання, зазначаючи, що відсутність актуалізованої ринкової вартості майна, що є предметом спору у даній справі, не є підставою для повернення заяви про зміну предмету позову. 
Скаржник весь час посилається на оцінку майна від 31 жовтня 2005 року, проте даний звіт містить висновок про вартість земельної ділянки, яка зазначена як в гривні (15324195,00 грн без ПДВ), так і в її доларовому еквіваленті (3034494 доларів США при курсі 5,05 грн за 1 дол. США), в свою чергу, ціна продажу на аукціоні відповідно до договору купівлі-продажу від 14 червня 2006 року склала 23972850 грн (без ПДВ). 
Звертає увагу, що спочатку позивачем було заявлено негаторний позов, а відповідно до заяви про зміну предмету позову – віндикаційний, про що прямо зазначено в такій заяві. Тобто позивач не тільки змінював предмет позову, але і спосіб захисту.
Посилання апелянта на постанову ВС від 19 жовтня 2021 року також не є коректним, оскільки в результаті суд першої інстанції призначив проведення судової експертизи для визначення вартості предмету спору з метою визначення ціни позову, але така експертиза не була оплачена прокуратурою, та судом було застосовано найбільшу вартість спірного майна, яка була зазначена у фінансових документах, при цьому прокурору було відмовлено в задоволені позову.
Зазначає, що Одеською обласною прокуратурою до своєї заяви про усунення недоліків заяви про зміну предмету позову, було додано лист на адресу Одеської міської ради від 19 вересня 2025 року, з якого чітко вбачається, що Одеська обласна прокуратура розуміє про необхідність внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду та просить Одеську міську раду здійснити такі дії.
В процесі апеляційного розгляду справи, 20 травня 2026 року від ОСОБА_1 в особі свого представника Шевчук В.В. надійшло клопотання про зупинення розгляду справи, в якому, посилаючись на п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, просить зупинити розгляд справи за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2025 року по справі № 522/1935/24 про повернення Заяви про зміну предмету позову до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 12.03.2025 № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» та набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у вказаній справі, ухваленого за результатами такого розгляду, та до закінчення перегляду в касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності справи № 399/296/25 і оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту судових рішень, ухвалених за результатами такого розгляду.
Клопотання обґрунтовано тим, що оскільки в обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, зокрема посилався на те, що позовна заява на час направлення до суду відповідала вимогам чинного законодавства, то приписи п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025 року № 4292-IX на нього не розповсюджуються та були безпідставно враховані судом першої інстанції безпосередньо під час прийняття ухвал, що оскаржуються, тому сторона відповідача вважає за необхідне зупинити провадження по даній справі до винесення рішення Конституційним Судом України.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Постановляючи ухвалу про повернення заяви про зміну предмету позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не усунуто недоліки заяви про зміну предмету позову, які визначені в ухвалі суду від 09 вересня 2025 року, а саме вказівки на ціну позову; підтвердження сплати судового збору відповідно до ціни позову; доказів, що підтверджують внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка якого була б здійснена на дату подання заяви про зміну предмету позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення позивачеві.
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси з 09 лютого 2024 року перебуває цивільна справа за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельної ділянки, іпотечного договору, визнання недійсним державного акту, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію ділянки з закриттям Поземельної книги, в якій позивач просив: 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки під забудову на аукціоні від 14.06.2006, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Творче об`єднання ДЮК», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г. за реєстровим № 1889; 
- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 915184, реєстровий номер 020650500030, виданого 09.08.2006 Товариству з обмеженою відповідальністю «Творче об`єднання -ДЮК» (код ЄДРПОУ 33388522) на земельну ділянку площею 1,4529 га з кадастровим номером 5110137500:48:001:0006; 
- визнати недійсним договір іпотеки від 14.07.2008, укладений між ТОВ «Творче об`єднання ДЮК» та ВАТ «БТВ Банк» (код ЄДРПОУ 14359319), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за реєстровим № 5486; 
- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , видане 19.01.2017 Публічному акціонерному товариству «ВТБ Банк» (код ЄДРПОУ 14359319) на земельну ділянку площею 1, 4529 га з кадастровим номером 5110137500:48:001:0006; 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24.09.2019, укладений між акціонерним товариством «ВТБ-Банк» (код ЄДРПОУ 14359319) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. за реєстровим № 2205;
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за № 48829031 від 24.09.2019 з одночасним припиненням володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) правом власності на земельну ділянку площею 1,4529 га з кадастровим номером 5110137500:48:001:0006 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1151205751101); 
- усунути перешкоди державі в особі територіальної громади м. Одеси у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 1,4529 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:48:001:0006 в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки (т. 1, а.с. 1-367).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року відкрито провадження у справі, встановлено, що справа буде розглянута в загальному позовному провадженні та призначене проведення підготовчого судового засіданні на 14 травня 2024 року (т. 2, а.с. 44-46).
У судовому засіданні 14 травня 2024 року оголошено перерву на 20 серпня 2024 року об 11-й (т. 2, а.с. 203-206), згодом – на 05 листопада 2024 року об 11-й (т. 3, а.с. 95-97), на 11 лютого 2025 року об 11-й (т. 3, а.с. 148-152), на 28 квітня 2025 року об 11-й (т. 3, а.с. 196-198), у зв`язку із перебування судді на лікарняному – на 10 червня 2025 року (т. 4, а.с. 12), на 18 червня 2025 року (т. 4, а.с. 31-34), на 08 вересня 2025 року об 11-й (т. 4, а.с. 54-55).
05 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява заступника керівника Одеської обласної прокуратури – Мерімеріна Костянтина Геннадійовича про зміну предмету позову, у якій заявник просив змінити предмет позову шляхом:
вилучення позовних вимог: 
- про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки під забудову на аукціоні від 14.06.2006, укладеного між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Творче об`єднання ДЮК», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г. за реєстровим № 1889; 
- про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 915184, реєстровий номер 020650500030, виданого 09.08.2006 Товариству з обмеженою відповідальністю «Творче об`єднання -ДЮК» (код ЄДРПОУ 33388522) на земельну ділянку площею 1,4529 га з кадастровим номером 5110137500:48:001:0006; 
- про визнання недійсним договору іпотеки від 14.07.2008, укладеного між ТОВ «Творче об`єднання ДЮК» та ВАТ «БТВ Банк» (код ЄДРПОУ 14359319), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за реєстровим № 5486; 
- визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , виданого 19.01.2017 Публічному акціонерному товариству «ВТБ Банк» (код ЄДРПОУ 14359319) на земельну ділянку площею 1, 4529 га з кадастровим номером 5110137500:48:001:0006; 
- про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.09.2019, укладеного між акціонерним товариством «ВТБ-Банк» (код ЄДРПОУ 14359319) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. за реєстровим № 2205;
- про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за № 48829031 від 24.09.2019 з одночасним припиненням володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) правом власності на земельну ділянку площею 1,4529 га з кадастровим номером 5110137500:48:001:0006 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1151205751101); 
- про усунення перешкод державі в особі територіальної громади м. Одеси у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 1,4529 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:48:001:0006 в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки; 
зміну вимоги:
про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні майном шляхом передачі у власність територіальної громади в особі ОМР земельної ділянки площею 1,4529 га, кадастровий номер – 5110137500:48:001:0006, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на наступну вимогу: витребувати на користь територіальної громади міста Одеси в особі ОМР від ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,4529 га, кадастровий номер – 5110137500:48:001:0006, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 4, а.с. 135-141).
Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури – Мерімеріна Костянтина Геннадійовича про зміну предмету позову – залишено без руху. Надано позивачеві 10-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків заяви про зміну предмету позову, якими зазначено відсутність вказівки на ціну позову; відсутність доказів, на підтвердження сплати судового збору відповідно до ціни позову; відсутність доказів, що підтверджують внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка якого була б здійснена на дату подання заяви про зміну предмету позову (т. 4, а.с. 184-186).
Залишаючи заяву без руху, суд зазначив про помилковість розрахунку ціни позову та, відповідно, сплати судового збору у розмірі, виходячи з наданого прокурором звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки від 31 жовтня 2005 року - 15 324 195,00 гривень, оскільки дія такого звіту сплинула 31 жовтня 2006 року.
Натомість, в якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна або цінова довідка.
Оскільки до первісного позову додано копію платіжної інструкції від 15.12.2023 року № 315308942, з якої вбачається, що орган прокуратури сплатив грошову суму у розмірі 257 114,93 гривень в якості судового збору, то судовий збір, розмір якого буде визначений відповідно до вартості майна, дійсної на момент звернення до суду із заявою про зміну предмету позову, з урахуванням уже сплаченої суми грошових коштів повинен бути сплачений за вказаними в ухвалі суду реквізитами.
Крім того, із посиланням на вимоги діючого станом на час звернення прокурора із зміненою позовною заявою редакції абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України щодо обов`язкового додавання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором у разі подання позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у зв`язку із набранням чинності положеннями Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12.03.2025 року, згідно з яким ст. 390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: "Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві", неспростованої презумпції добросовісності набувача ОСОБА_1 , яка заперечується прокурором, судом застосовано положення ст. 185, 175, 177 ЦПК України та роз`яснено наслідки не усунення зазначених в ухвалі недоліків у вигляді повернення зміненої позовної заяви.
19 вересня 2025 року через підсистему ЕС подано та 22 вересня 2025 року зареєстрована заява заступника керівника Одеської обласної прокуратури – Мерімеріна Костянтина Геннадійовича про усунення недоліків заяви про зміну предмету позову, у якій заявник зазначає, що щодо ціни позову та доказів на підтвердження сплати судового збору, то:
- звертаючись до суду в якості ціни позову вказано грошову суму у розмірі 15 324 195,00 гривень, яку взято зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, дата оцінки – 31 жовтня 2005 року, та яка була актуальною на дату її протиправного вибуття із власності територіальної громади, відповідно до якої було розраховано та сплачено судовий збір, а тому, оскільки в первинному позові виконано зазначені вимоги, підстав для повторного зазначення ціни позову та доплати судового збору – немає;
- щодо надання доказів сплати на депозитний рахунок коштів заявник пояснив, що закон України, яким встановлено обов`язок внесення грошових сум на депозитний рахунок суду набув чинності після звернення до суду, а тому, до означеної вимоги має застосовуватися процесуальний закон, який був чинний на дату пред`явлення позову. Заявник посилається на недопустимість зворотної дії закону в часі (т. 4, а.с. 200-203).
22 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника ОСОБА_1 – адвоката Шевчук Вікторії Вікторівни надійшли заперечення на заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій заявниця просила у разі невиконання позивачем ухвали про залишення заяви про зміну предмету позову без руху, повернути її позивачеві (т. 4, а.с. 204-206).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2025 року заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури – Мерімеріна Костянтина Геннадійовича про зміну предмету позову – повернуто позивачеві.
Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з не усунення позивачем недоліків заяви про зміну предмету позову, які визначені в ухвалі суду від 09 вересня 2025 року.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до статті 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
При цьому, закон не визначає конкретних доказів, якими має підтверджуватися дійсна вартість майна, на підставі яких має бути визначена ціна позову та відповідно сума судового збору для сплати.
Згідно із ст. 201 Земельного Кодексу України, грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.
Встановлено, що на час пред`явлення прокурором позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції погодився з визначеною позивачем ціною позову в частині вимог про повернення спірної земельної ділянки.
Змінюючи предмет позову, прокурор виключив частину позовних вимог, а вимогу про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні майном шляхом передачі у власність територіальної громади в особі ОМР земельної ділянки площею 1,4529 га, кадастровий номер – 5110137500:48:001:0006, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на вимогу про витребування на користь територіальної громади міста Одеси в особі ОМР від ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,4529 га, кадастровий номер – 5110137500:48:001:0006, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично залишивши одну позовну вимогу майнового характеру.
Залишаючи змінену позовну заяву без руху, у тому разі і через несплату судового збору з посиланням на неправильність визначення прокурором ціни позову та відповідно несплати судового збору у більшому розмірі, та пропозицією сплати судового збору, розмір якого буде визначений відповідно до вартості майна, дійсної на момент звернення до суду із заявою про зміну предмету позову, з урахуванням уже сплаченої суми грошових коштів, без визначення розміру такої доплати, суд припустився невідповідності ухвали приписам процесуального закону, оскільки якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2025 року у справі 380/4489/24).
Вимагання від позивача іншої оцінки спірного майна на етапі звернення до суду не ґрунтується на вимогах закону.
Прокурором при пред`явленні позову зазначено його ціну та розрахунок суми позову, а також надано докази сплати судового збору за позовну вимогу майнового характеру відповідно до визначеної ним ціни позову, з якою суд погодився.
Порядок стягнення недоплаченого або повернення переплаченого судового збору з огляду на те, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо врегульовано нормою статті 176 ЦПК України. За викладеним у ній правилом стягнення недоплаченого або повернення переплаченого судового збору здійснюється відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Отже, суд першої інстанції з формальних міркувань залишив заяву про зміну предмета позову без руху та, як наслідок, повернув її з підстав несплати судового збору без законних на те підстав, а слушні доводи апеляційної скарги спростували наведені висновки суду.
Що стосується повернення зміненої позовної заяви прокурора через невнесення на депозит суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання заяви про зміну предмету позову, то колегія суддів і в цій частині погоджується з доводами апеляційної скарги.
Так, у постанові КЦС ВС від 1 грудня 2025 року у справі № 354/419/25 виснувано, що вимога про внесення на депозит суду вартості земельної ділянки при поданні позову про її витребування на користь держави може бути застосована лише після встановлення судом добросовісності набувача такої ділянки. Обов`язок внесення коштів на депозитний рахунок суду не може бути підставою для залишення позову без розгляду на стадії підготовчого провадження, оскільки статус відповідача як добросовісного набувача має бути встановлений за результатами розгляду справи по суті. 
КЦС ВС у вказаній справі зазначив, що суди не врахували, що справа не стосується питання про зворотну дію закону в часі. За змістом п. 2 розд. ІІ згаданого вище Закону України положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, у яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна в добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом. Ці положення Закону мають зворотну дію і в частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності зазначеним Законом, а також нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
Обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права.
Вимоги ч. 5 ст. 390 ЦК України щодо обов`язку попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду поширюються лише на випадки витребування майна у добросовісного набувача. У разі подання позову про витребування майна в недобросовісного набувача ці положення не підлягають застосуванню. 
КЦС ВС зазначив, що питання про добросовісність / недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування ч. 5 ст. 390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє в задоволенні позову на підставі ч. 5 ст. 390 ЦК України, якщо позивач попередньо не вніс вартість майна на депозитний рахунок суду.
Тобто питання про добросовісність / недобросовісність набувача може бути вирішене судом лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення, а тому залишення позову без розгляду з підстав невнесення вартості майна на депозитний рахунок суду є неправомірним, якщо позивач обґрунтовує свої вимоги саме недобросовісністю набувача.
З огляду на викладене КЦС ВС виснував, що суди зробили неправильний висновок про залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим скасував ухвалені у справі судові рішення та направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Оскільки по теперішній справі прокурором ставиться питання про витребування спірної земельної ділянки, що за змістом позову розташована в межах прибережної смуги, то вказане, на думку прокурора, свідчить про недобросовісність набуття такої у приватну власність.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Крім того, вирішуючи клопотання ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 про зупинення розгляду справи на підставі п. 6 ч. 2 ст. 251 ЦПК України колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
За п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 752/9802/17, зазначено, що визначаючи наявність підстав за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, застосовується в тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи. При цьому межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до порушення розумного строку розгляду справи.
Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.
Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти неможливість суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин. По своїй суті зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи (10 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2462/18).
При вирішенні клопотання щодо зупинення апеляційного провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд має враховувати приписи статті 367 ЦПК України, якою регламентується межі розгляду справи судом апеляційної інстанції й не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 156/752/22 Верховний Суд зазначив, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.
Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.
Зі змісту клопотання про зупинення апеляційного провадження до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 12.03.2025 № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» та набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у вказаній справі вбачається, що наведена справа взаємопов`язана зі справою, що переглядається в апеляційному порядку, проте суд виходить з того, що під час відкриття провадження у справі не вирішується питання добросовісності набувача, отже і наявність вказаного конституційного провадження не впливає на вирішення апеляційним судом питання законності оскаржуваної ухвалі.
Зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду справи, що переглядається в апеляційному порядку.
У справі, що переглядається, апеляційний суд враховує, що при вирішенні клопотання щодо зупинення апеляційного провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд має враховувати приписи статті 367 ЦПК України, якою регламентується межі розгляду справи судом апеляційної інстанції й не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Тому зупинення провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України порушить принцип ефективності судового процесу, направлений на недопущення порушення розумних строків розгляду справи.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 про зупинення розгляду справи відмовити.
Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Мерімеріна Костянтина Геннадійовича задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови - 26 травня 2026 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький