ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 

м. Київ
справа №373/733/20
адміністративне провадження № К/990/5714/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 (суддя Журавель В.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 (колегія суддів у складі: головуючого судді Файдюка В.В., суддів Епель О.В., Мєзєнцева Є.І.) у справі №373/733/20 за позовом ОСОБА_1 до Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-комунальне господарство Дівичківської сільської ради» про визнання незаконними деяких положень рішення.
І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 
1. У червні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (далі - відповідач, Дівичківська сільська рада), третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-комунальне господарство Дівичківської сільської ради» (далі - третя особа, КП «ЖКГ Дівичківської сільської ради»), в якому просив визнати незаконними окремі положення рішення Дівичківської сільської ради від 06.02.2020 №1085-24-VII "Про затвердження Порядку відшкодування надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення та теплопостачання на території Дівичківської сільської ради", а саме:
пункт 2, який зобов`язує споживачів житлових будинків встановити засоби обліку (лічильників) електропостачання та водопостачання по АДРЕСА_1 в частині зобов`язання споживачів електроенергії, які проживають у багатоквартирних будинках, де засоби комерційного обліку електричної енергії (ЗКО) встановлені на сходових клітках;
пункт 3.1 в частині визначення обсягів спожитої електроенергії для будинків, які не оснащені засобами обліку, як різницю небалансу між загальнобудинковим лічильником розподілення між споживачами, які не мають засобів обліку спожитої електроенергії, але фактично користуються такими послугами.
2. 23.10.2021 до суду від позивача надійшла заява про доповнення предмету та підстав позову, в якій він просить суд визнати протиправними та не чинними положення рішення Дівичківської сільської ради і Переяслав-Хмельницького району Київської області від 06.02.2020 N1085-24-VII «Про затвердження порядку відшкодування надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення та теплопостачання на території Дівичківської сільської ради» а саме:
пункт 2, який зобов`язує споживачів житлових будинків встановити засоби обліку (лічильники) електропостачання та водопостачання по АДРЕСА_1 , в частині зобов`язання споживачів електричної енергії, які проживають у багатоквартирних будинках, де засоби комерційного обліку електричної енергії (ЗКО) встановлені на сходових клітках, встановити лічильники електропостачання;
пункт 3.1 в частині визначення обсягів спожитої електроенергії для будинків, які не оснащенні засобами обліку, як різницю небалансу між загальнобудинковим лічильником розподіленням між споживачами, які не мають засобів обліку спожитої електроенергії, але фактично користуються такими послугами.
Також просив стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну йому оскаржуваним рішенням моральну шкоду в розмірі 50000 грн.
3. 28.07.2022 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру заподіяної моральної шкоди, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну йому оскаржуваним рішенням моральну шкоду в розмірі 75000 грн.
4. Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області рішенням від 12.05.2021 позов задовольнив. Визнав незаконним положення рішення Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 06.02.2020 №1085-24-VII "Про затвердження Порядку відшкодування надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення та теплопостачання Дівичківської сільської ради», а саме:
пункт 2, який зобов`язує споживачів житлових будинків встановити засоби обліку (лічильників) електропостачання та водопостачання по АДРЕСА_1 , в частині зобов`язання споживачів електроенергії, які проживають у багатоквартирних будинках, де засоби комерційного обліку електричної енергії (ЗКО) встановлені на сходових клітках;
пункт 3.1 в частині визначення обсягів спожитої електроенергії для будинків, які не оснащені засобами обліку, як різницю небалансу між загальнобудинковим лічильником розподілення між споживачами, які не мають засобів обліку спожитої електроенергії, але фактично користуються такими послугами.
5. Київський апеляційний суд постановою від 01.09.2021 апеляційну скаргу відповідача задовольнив частково. Скасував рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12.05.2021 та закрив провадження у справі.
6. 01.09.2021 ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив передати справу для подальшого розгляду в порядку адміністративного судочинства.
7. На обґрунтування позову посилається на протиправність окремих положень рішення Дівичківської сільської ради від 06.02.2020 №1085-24-VII з тих підстав, що у квітні 2019 року до комунальної власності територіальної громади села Дівички від Міністерства оборони України було безоплатно передано частину фондів військового містечка № НОМЕР_1 , зокрема 6 багатоквартирних будинків (в одному із них проживає позивач). Позивач вважає, що прийняття багатоквартирних будинків призначеною комісією проходило формально, без з`ясування стану електричних та інших мереж, жителі (споживачі комунальних послуг) будинків не інформувалися про прийняття їх будинків, опитування із застосуванням претензій до Київського КЕУ стороною, яка приймала фонди, не проводилося. Зазначає, що наприкінці серпня - початку вересня 2019 року на дверях під`їздів будинків з`явилось звернення до споживачів електроенергії від КП «ЖКГ Дівичківської сільської ради» з вимогою з 01.10.2019 включно встановити лічильники електричної енергії нового зразку, оскільки згідно технічних умов у встановлених в будинках лічильників вийшов термін експлуатації. У зверненні зазначено, що у разі невиконання цієї вимоги розрахунок та оплата буде проводитись із загальнобудинкового лічильника. Житловий будинок, в якому він проживає, перебуває в експлуатації 25-40 років (з його слів) та повірка, ремонт та планова заміна лічильників попереднім балансоутримувачем взагалі не проводилась. Оскільки багато лічильників вийшли з ладу, оплата за спожиту електроенергію проводилась споживачами за середньо - статистичними показниками по військовому містечку. В подальшому позивачем було встановлено, що оголошення з`явилося у зв`язку з прийняттям рішення Дівичківської сільської ради від 06.02.2020 №1085-24-VII "Про затвердження Порядку відшкодування надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення та теплопостачання на території Дівичківської сільської ради". 
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
8. Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що у квітні 2019 року Міністерство оборони України передало до комунальної власності територіальної громади села Дівички частину фондів військового майна військового містечка Дівички №1, серед якого були 6 житлових будинків, в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому проживає позивач.
9. Дівичківська сільська рада 06.02.2020 прийняла рішення №1085-24-VII «Про затвердження Порядку відшкодування надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення, теплопостачання на території Дівичківської сільської ради» (далі - спірне рішення), згідно з яким орган місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», керуючись Кодексом комерційного обліку електричної енергії та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, Закону України «Про місце самоврядування в Україні» вирішив:
затвердити Порядок відшкодування витрат надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення та теплопостачання на території Дівичківської міської ради додається;
зобов`язати споживачів житлових будинків встановити засоби обліку (лічильники) електропостачання та водопостачання по АДРЕСА_1 ;
зобов`язати Комунальне підприємство «Житлово-комунальне господарство Дівичківської сільської ради»: для будинків, які не оснащені засобами обліку, як різницю небалансу між загально будинковим лічильником розподіляти між споживачами, які не мають засобів обліку спожитої електроенергії, але фактично користуються такими послугами;
ліквідувати заборгованість по електропостачанню та водопостачанню.
Це рішення вступає в дію з 01.03.2020.
Контроль за виконанням цього рішення покладено на постійну комісію з питань бюджету та фінансів, соціально-економічного та культурного розвитку, підприємства сфери послуг та інвестиційної діяльності.
10. З 01.03.2020 обчислення обліку спожитої електроенергії споживачами, які не встановили засоби обліку (лічильники) електропостачання, здійснювалося за різницею небалансу за загальнобудинковим лічильником.
11. 18.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дівичківської сільської ради із заявою, в якій пропонував останній вжити заходів із встановлення позивачу лічильника обліку споживання електроенергії за рахунок коштів територіальної громади, а нарахування оплати за електроенергію з 01.03.2020 до часу встановлення лічильника здійснювати за алгоритмом, який застосовувався до 01.03.2020.
12. Відповідач листом від 28.05.2020 №416 з посиланням на Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, повідомив позивача, що надання споживачу замовлених ним послуг з облаштування вузла обліку або реконструкції вузла обліку електричної енергії здійснюється за рахунок споживача. Відповідальність за збереження і цілісність засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки.
13. Листом від 07.07.2021 №4372/20.2/8-21 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), повідомила ОСОБА_1 про те, що відносини між оператором системи розподілу і КП «ЖКП Дівичківської сільської ради» врегулювані за схемою колективного побутового споживача. Нормативно-правовими документами не передбачено, що витрати електричної енергії розподіляються на споживачів, в яких на їх об`єктах не встановлені засоби комерційного обліку.
У листі вказано, що КП «ЖКГ Дівичківської сільської ради» не є ліцензіатом НКРЕКП, а тому контроль за його господарською діяльністю не належить до компетенції НКРЕКП, відтак питання щодо відновлення електропостачання квартири має вирішуватися з балансоутримувачем (управителем) багатоквартирного будинку КП «ЖКГ Дівичківської сільської ради» шляхом переговорів або в судовому порядку. Крім того, позивачу запропоновано щодо отримання роз`яснень з порушених ним питань звернутися до Міністерства розвитку громад та територій України.
14. Уважаючи протиправними та нечинними пункти 2 та 3.1 рішення Дівичківської сільради від 06.02.2020 №1085-24-YІІ «Про затвердження Порядку відшкодування надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення, теплопостачання на території Дівичківської сільської ради» в частині, що стосується електричної енергії, позивач звернувся до суду.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. Київський окружний адміністративний суд рішенням від 07.09.2023 позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправним та нечинним пункт 2 рішення Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 06.02.2020 №1085-24-VII «Про затвердження Порядку відшкодування надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення та теплопостачання» на території Дівичківської сільської ради, який зобов`язує споживачів житлових будинків встановити засоби обліку (лічильники) електропостачання та водопостачання по вул. Артилеристів в с. Дівички, Переяслав-Хмельницького району, Київської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
16. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не встановлено обов`язку побутового споживача за власний рахунок придбавати засіб вимірювальної техніки, а лише регламентовано таке право, у той час як виконання робіт з установлення засобів обліку води і теплової енергії здійснюється за рахунок коштів споживача. Відтак, припис пункту 2 спірного рішення про обов`язок споживачів встановити засоби обліку електропостачання є протиправним. У свою чергу щодо пункту 3.1 спірного рішення суд зауважив, що указана норма за своєю суттю відтворює зміст норм актів вищої юридичної сили, які є чинними, а тому визнанню протиправною не підлягає. До того ж, за висновками суду першої інстанції, указаний пункт рішення не стосується правовідносин між позивачем і відповідачем, а визначає особливості розрахунків для третьої особи. Щодо моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що доказів понесення такої позивачем не надано, тому у цій частині позову суд першої інстанції відмовив. 
17. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 29.07.2025 апеляційну скаргу задовольнив частково, скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалив у цій частині нове рішення, яким визнав протиправним та нечинним пункт 2 рішення Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 06.02.2020 №1085-24-VII у частині, що зобов`язує споживачів житлових будинків встановити засоби обліку (лічильники) електропостачання по АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 залишив без змін.
18. Ухвалюючи постанову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що закріплене у підпункті 3.1 рішення Дівичківської сільради від 06.02.2020 №1085-24-VII правило, за яким КП «ЖКГ Дівичківської сільської ради» зобов`язане для будинків, які не оснащені засобами обліку, як різницю небалансу між загально будинковим лічильником розподіляти між споживачами, які не мають засобів обліку спожитої електроенергії, але фактично користуються такими послугами, узгоджується з положеннями частини четвертої статті 17 Закону №2189-VIII, що свідчить про помилковість позиції позивача про те, що така норма є протиправною. Положення підпункту 3.1 оспорюваного рішення не визначають надавачем послуг з розподілу і постачання електричної енергії КП «ЖКП Дівичківської сільської ради», а відтак, як правильно зазначено судом першої інстанції, не впливають на права та обов`язки ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції вказав, що за відсутності належного обґрунтування порушення прав позивача спірним положенням підпункту 3.1 акта органу місцевого самоврядування та з огляду на встановлені обставини його відповідності вимогам актів вищої юридичної сили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявленої відповідної частини позовних вимог оскільки підпункт 3.1 оспорюваного рішення відповідає вимогам частини четвертої статті 17 Закону №2189-VIII.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 75000,00 грн суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача.
З приводу вимоги позивача про постановлення окремої ухвали щодо судді Київського окружного адміністративного суду Журавля В.О. суд апеляційної інстанції зазначив, що у межах цього спору допущене судом першої інстанції неправильне застосування норм матеріального права не зумовлює у суду апеляційної інстанції обов`язку додаткового реагування у порядку статті 249 КАС України.
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ І ВІДЗИВУ НА НЕЇ
19. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Також скаржник у касаційній скарзі просить розглянути клопотання про постановлення окремих ухвал у відповідності з частинами 2 і 9 статті 249 КАС України. 
20. Підставами касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій, скаржник визначає положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, яке передбачає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
На обґрунтування цієї підстави скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення підпунктів 5.5.1. 5.5.3, 5.8.2, 5.8.3, 5.8.4 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 (далі - Кодекс №311) щодо розмежування зон відповідальності за встановленням, збереженням та ремонтом засобів комерційного обліку електричної енергії та відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положення пункту 62 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VIII (далі - Закон №2019-VIII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (далі - Закон №2189-VIII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) щодо питання законності визначення обсягів спожитої електроенергії для індивідуальних споживачів в багатоквартирних будинках.
21. Скаржник доводить, що суди залишили поза увагою те, що відповідач, передавши будинки до комунальної власності, не виконав вимоги статті 4-2 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» від 03.03.1998 №147/98-ВР (далі - Закон №147/98-ВР, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який передбачає, що видатки, пов`язані з капітальним ремонтом об`єктів житлового фонду, гуртожитків, житлових комплексів та/або їх частин та інших об`єктів соціальної інфраструктури, що передаються у комунальну власність, відшкодовуються з обласних, районних бюджетів та бюджетів органів місцевого самоврядування за рахунок коштів, передбачених у відповідних бюджетах на ці цілі, та пайової участі підприємства, господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у розмірі по 50 відсотків суми витрат, необхідних для проведення капітального ремонту цих об`єктів. Позивач доводить, що відповідач в порушення цієї норми не здійснив встановлення лічильників на електроенергію. 
22. Позивач вважає, що суди не врахували, що у цій справі має бути застосований пункт 62 статті 1 Закону №2019-VIIІ та статті 17 Закону №2189-VIII, які визначають, що облік спожитої фізичними особами електроенергії має вестися виключно через індивідуальний розрахунковий засіб.
23. Позивач зазначає, що пункт 3.1 оспорюваного рішення не відповідає цим нормам, оскільки передбачає, що обсяги спожитої електричної енергії для квартир, які не оснащені засобами обліку, визначається, як різниця небалансу між загальнобудинковим лічильником розподіленням між споживачами, які не мають засобів обліку спожитої електричної енергії, але фактично користуються такими послугами. 
24. Скаржник зауважив про неврахування судами попередніх інстанцій, що відповідач у своєму рішенні визначив порядок надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії побутовим споживачам, чим вийшов за межі повноважень органів місцевого самоврядування, до яких належить відповідач. Зауважує, що виключно ліцензіати НКРЕКП уповноважені надавати на території України послуги з постачання та розподілу електричної енергії і мати дозвіл на виконання робіт щодо забезпечення безперервності та безпеки електропостачання. Однак відповідач не має дозволу на проведення робіт із забезпечення безперервності і безпеки електропостачання відповідно до частини третьої статті 20 Закону №2189-VIII. 
25. Окрім наведеного, скаржник у касаційній скарзі покликається на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України і зауважує, що ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача.
26. Відповідач та третя особа відзиви на касаційну скаргу у строк, визначений судом не надали, що не перешкоджає її розгляду. 
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
27. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються Законом №2189-VIII. 
29. За визначеннями, що містяться у статті 1 цього Закону виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; кількісний показник комунальних послуг - кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; колективний договір про надання комунальних послуг (далі - колективний договір) - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.
30. Повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг регламентовані статтею 4 Закону №2189-VIII, частиною 3 якої передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать: 1) затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання комунальних послуг; 4) інформування населення відповідно до законодавства про стан виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також про відповідність якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам; 5) здійснення моніторингу стану виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства; 6) встановлення одиниці виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами.
31. З аналізу наведених норм вбачається, що до компетенції органів місцевого самоврядування, до яких належить, зокрема, Дівичківська сільська рада, законодавцем не віднесено право з покладення на споживачів електричної енергії обов`язку встановлювати засоби комерційного обліку електричної енергії. Не наділяють такими повноваженнями орган місцевого самоврядування і норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
32. Разом з тим, положення статті 5 Закону №2189-VIII до житлових послуг з управління багатоквартирним будинком відносять, зокрема, купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку, а до комунальних послуг - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
33. Відповідно до частини першої статті 6 Закону №2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
34. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 6 Закону №2189-VIII виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу електричної енергії є енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом
35. Статтею 7 Закону №2189-VIII передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі. 
Індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.
Колективний споживач має право: укладати договір про надання комунальної послуги відповідно до статуту в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем; розірвати договір про надання комунальної послуги, укладений ним в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання.
Колективний споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати розподіл між споживачами, об`єднаними таким колективним споживачем, обсягу спожитих комунальних послуг відповідно до законодавства (крім випадку, коли співвласниками визначено іншу особу, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги); у разі безпосереднього здійснення розподілу обсягу комунальних послуг між споживачами у будівлі надавати споживачам, об`єднаним таким колективним споживачем, детальний розрахунок розподілу між ними обсягу спожитих комунальних послуг, а в разі обліку комунальних послуг засобами вимірювальної техніки вузла обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі (її частині), надавати також інформацію про їх показання.
36. Порядок надання житлово-комунальних послуг визначено у розділі V Закону №2189-VIII.
Частинами 2, 4 статті 17 цього Закону передбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії у багатоквартирному будинку здійснюється встановленими в житлових і нежитлових приміщеннях споживачів вузлами обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.
У разі відсутності або несправності вузлів обліку, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, комерційний облік здійснюється в установленому законодавством порядку в місці вводу відповідних зовнішніх інженерних мереж у будівлю (її частину), а для послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії - в місці вводу відповідних внутрішньобудинкових систем у житлове або нежитлове приміщення споживача.
37. Таким чином, за загальним правилом комерційний облік комунальних послуг з постачання та розподілу електричної енергії у багатоквартирному будинку здійснюється встановленими в житлових і нежитлових приміщеннях споживачів вузлами обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. У свою чергу, у разі відсутності або несправності таких вузлів обліку, комерційний облік здійснюється в установленому законодавством порядку в місці вводу відповідних внутрішньобудинкових систем у житлове або нежитлове приміщення споживача. 
При цьому за визначенням, що міститься у пункті 13 частини першої статті 1 Закону №2189-VIII, споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.
38. Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначаються Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VIII.
39. За нормами статті 56 Закону № 2019-VIII постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
У разі покладення на електропостачальника зобов`язань з надання універсальних послуг або виконання функцій постачальника «останньої надії» ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника «останньої надії» визначаються відповідно до цього Закону.
Покладення зобов`язань з надання універсальних послуг та/або постачання «останньої надії» не обмежує права електропостачальника здійснювати постачання електричної енергії за вільними цінами.
Для забезпечення постачання електричної енергії споживачам електропостачальники здійснюють купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на ринку «на добу наперед», внутрішньодобовому ринку і на балансуючому ринку, а також шляхом імпорту.
Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.
Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. 
До укладення договору постачання електричної енергії споживачу електропостачальник має надати споживачу інформацію про істотні умови договору та про наявний вибір порядку та форм виставлення рахунка і здійснення розрахунків.
Загальні положення та умови договору мають бути справедливими і прозорими, викладеними чітко і ясно, не містити процедурних перешкод, що ускладнюють здійснення прав споживача.
Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.
Регулятор затверджує примірний договір постачання електричної енергії споживачу, типовий договір постачання електричної енергії споживачу на умовах надання універсальної послуги та типовий договір постачання електричної енергії споживачу постачальником «останньої надії».
40. Положення статті 58 Закону №2019-VIII визначають, що споживач має право: 1) купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку; 2) змінювати електропостачальника на умовах, визначених цим Законом та правилами роздрібного ринку; 3) отримувати електричну енергію належної якості згідно з умовами договору та стандартами якості електричної енергії; 4) на компенсацію, що застосовується у разі недотримання показників якості послуг електропостачання; 5) на відшкодування збитків, завданих внаслідок невиконання його контрагентами умов договорів, укладених на ринку електричної енергії; 6) на недискримінаційний доступ до системи передачі, систем розподілу на підставі договорів з оператором системи передачі, оператором системи розподілу відповідно до вимог кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу; 7) на доступ до інформації щодо діяльності на ринку електричної енергії у порядку та обсягах, визначених правилами ринку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; 8) подавати відповідному електропостачальнику, оператору системи розподілу звернення, скарги та претензії, зокрема щодо якості електропостачання, щодо надання послуг з постачання електричної енергії та отримувати в установленому законодавством порядку вмотивовані відповіді або повідомлення про заходи щодо усунення електропостачальником причин скарги; 9) подавати Регулятору скарги відповідно до порядку розгляду скарг та вирішення спорів; 10) отримувати від відповідного електропостачальника інформацію, передбачену законодавством та умовами договору постачання електричної енергії споживачу; 11) отримувати від відповідного електропостачальника повідомлення про його наміри внести зміни до будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до внесення та у разі незгоди із запропонованими змінами розірвати договір з електропостачальником у визначеному договором порядку; 12) інші права відповідно до законодавства та укладених договорів.
Споживач зобов`язаний: 1) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 2) надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; 3) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 4) врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.
41. Відповідно до статті 72 Закону №2019-VIII роздрібний ринок функціонує для задоволення потреб споживачів у електричній енергії та пов`язаних з цим послуг.
Учасниками роздрібного ринку електричної енергії є споживачі, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачам.
Постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за відповідним договором постачання електричної енергії споживачу, укладеним відповідно до правил роздрібного ринку.
Оператор системи передачі та оператори систем розподілу забезпечують приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж у порядку, встановленому статтею 21 цього Закону.
Передачу та розподіл електричної енергії, що постачається споживачам, здійснюють оператор системи передачі та оператори систем розподілу відповідно до договорів, що укладаються із споживачем та/або постачальником електричної енергії відповідно до кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу та правил роздрібного ринку.
Облік спожитої споживачем електричної енергії здійснюється постачальником послуг комерційного обліку.
Відносини між учасниками роздрібного ринку регулюються правилами роздрібного ринку та договорами між його учасниками. Правила роздрібного ринку оприлюднюються на офіційних веб-сайтах Регулятора та електропостачальників.
Споживачі мають право вільно обирати електропостачальників.
Споживачі одночасно можуть мати більше одного укладеного договору про постачання електричної енергії, за умови дотримання правил роздрібного ринку, кодексу комерційного обліку.
Постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам здійснюється постачальниками універсальної послуги відповідно до статті 63 цього Закону або іншими електропостачальниками.
У разі банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника або закінчення строку дії ліцензії електропостачальника на провадження діяльності з постачання електричної енергії, її зупинення або анулювання, а також в інших випадках, передбачених цим Законом, на період зміни електропостачальника постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками «останньої надії» відповідно до статті 64 цього Закону.
Постачання електричної енергії споживачам, а також надання послуг, пов`язаних з постачанням електричної енергії, здійснюються за вільними цінами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Оператор системи передачі та оператори систем розподілу забезпечують якість електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Споживач отримує електричну енергію на межі балансової належності його мереж.
Споживач сплачує за поставлену йому електричну енергію та надані послуги згідно з умовами договорів, укладених відповідно до правил роздрібного ринку.
42. Організація комерційного обліку на ринку електричної енергії регламентована статтею 74 Закону №2019-VIII, якою передбачено, що комерційний облік на ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог цього Закону, кодексу комерційного обліку та правил ринку.
Метою організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії є надання учасникам ринку повної та достовірної інформації про обсяги виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, імпортованої та експортованої, а також спожитої електричної енергії у певний проміжок часу з метою її подальшого використання для здійснення розрахунків між учасниками ринку.
Надання послуг комерційного обліку здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку на конкурентних засадах, за умови реєстрації постачальника послуг комерційного обліку та реєстрації його автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії адміністратором комерційного обліку у порядку, встановленому кодексом комерційного обліку.
До послуг комерційного обліку електричної енергії належить: 1) установлення, налаштування, заміна, модернізація, введення та виведення з експлуатації, а також технічна підтримка та обслуговування засобів комерційного обліку, допоміжного обладнання та автоматизованих систем, що використовуються для комерційного обліку електричної енергії, їх програмного та апаратного забезпечення; 2) збір, керування та адміністрування даних щодо комерційного обліку відповідно до кодексу комерційного обліку.
Учасники ринку мають право вільного вибору постачальника послуг комерційного обліку. Послуги комерційного обліку надаються на договірних засадах.
Оператор системи передачі та оператори систем розподілу мають зареєструватися в адміністратора комерційного обліку як постачальники послуг комерційного обліку електричної енергії.
Оператор системи передачі та оператори систем розподілу можуть залучати для забезпечення комерційного обліку інших постачальників послуг комерційного обліку електричної енергії.
Оператор системи розподілу не має права відмовити учасникам ринку у наданні послуг комерційного обліку електричної енергії на території здійснення своєї ліцензованої діяльності.
Плата за послуги комерційного обліку, що надаються оператором системи розподілу на території здійснення його ліцензованої діяльності, розраховується відповідно до методики, затвердженої Регулятором.
Учасники ринку зобов`язані забезпечити безперешкодний доступ до засобів та систем комерційного обліку електричної енергії, а також даних комерційного обліку електричної енергії у порядку та межах, визначених кодексом комерційного обліку.
43. Кодекс комерційного обліку електричної енергії (далі - Кодекс), затверджений постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311, визначає принципи організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії України, процеси та процедури для забезпечення формування даних щодо обсягу виробленої, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії з метою використання таких даних на ринку електричної енергії, права та обов`язки сторін стосовно організації комерційного обліку електричної енергії та отримання точних і достовірних даних комерційного обліку для здійснення комерційних розрахунків із дотриманням рівних прав і без дискримінації учасників ринку електричної енергії.
44. Улаштування точок комерційного обліку одиниць споживання регламентовано главою 6 розділу V Кодексу.
Так, відповідно до пункту 6.1 Кодексу електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними засобами комерційного обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії. Фінансування встановлення засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ) для контролю якості електричної енергії виконується стороною-ініціатором або оператором мережі, якщо це передбачено відповідними регуляторними актами.
45. Згідно з пунктами 6.2, 6.3, 6.5 Кодексу відповідальність за збереження ЗВТ, встановлених на території певного об`єкта, несе власник (користувач) зазначеної території або організація, в користуванні якої ця територія перебуває.
Планова заміна, у тому числі на виконання вимог нормативно-правових актів, технічна підтримка та обслуговування ЗВТ здійснюються постачальником послуг комерційного обліку за договором про надання послуг комерційного обліку, який укладається відповідно до цього Кодексу.
Послуги з облаштування електроустановки новим вузлом вимірювання або його реконструкції надаються споживачу постачальника послуг комерційного обліку електричної енергії (далі - ППКО) відповідно до договору та цього Кодексу. Надання споживачу замовлених ним послуг з облаштування або реконструкції вузла обліку електричної енергії здійснюється за рахунок споживача.
46. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8, 6.11 Кодексу споживач має право самостійно придбати ЗВТ, які відповідають вимогам цього Кодексу, Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких ЗВТ, та надати їх разом з паспортом ЗВТ ППКО для встановлення на своєму об`єкті.
Під час купівлі ЗВТ споживач повинен керуватися рекомендаціями ППКО щодо технічних характеристик такого ЗВТ, оприлюдненими на його веб-сайті.
У разі встановлення на об`єкті споживача ЗВТ, наданих цим споживачем, у калькуляції з облаштування вузла обліку їх вартість виключається.
47. Пунктами 6.15, 6.16, 6.17 Кодексу передбачено, що підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена лічильниками комерційного обліку електричної енергії, забороняється, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
У разі якщо до технологічних електричних мереж основного споживача приєднані електроустановки інших споживачів, власників мереж тощо, розрахунковий облік має бути організований основним споживачем таким чином, щоб забезпечити складення балансу електричної енергії у власних технологічних електричних мережах для проведення комерційних розрахунків відповідно до тарифної схеми споживання електричної енергії.
Споживач (власник електричних мереж), технологічні електричні мережі якого використовуються оператором системи розподілу (далі - ОСР) для розподілу електричної енергії в електричні мережі субспоживачів або передачі (транзиту) електричної енергії в електричні мережі ОСР, має надати ППКО та ОСР у повному обсязі необхідні вихідні дані для визначення в передбаченому Правилами роздрібного ринку порядку величини технологічних втрат електричної енергії, що пов`язані з розподілом, передачею (транзитом) електричної енергії в електричні мережі інших учасників.
48. Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.
Відповідно до пунктів 2, 3 підпункту 2.2.5 Правил за стан внутрішньобудинкових електричних мереж багатоквартирного будинку (від вводу в будинок до відхідних клем вузла вимірювання побутового споживача) відповідає власник (балансоутримувач) цих мереж. Межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності у багатоквартирному будинку встановлюється між власником (балансоутримувачем) мереж багатоквартирного будинку та власником вузла обліку побутового споживача, розміщеного у квартирі, - на вхідних клемах вузла вимірювання; між власником (балансоутримувачем) мереж багатоквартирного будинку та власником вузла обліку побутового споживача, розміщеного на сходовій клітці, - на вхідних клемах комутаційного апарата, встановленого до вузла вимірювання.
Підпунктом 2.3.1 Правил передбачено, що на роздрібному ринку виробництво, передача, розподіл, постачання та споживання електричної енергії без розрахункових засобів комерційного обліку не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами та Кодексом комерційного обліку.
Згідно з підпунктом 2.3.3 Правил електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) суміщеними з лічильником електричної енергії або окремими засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії.
Підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена розрахунковими засобами (засобом) вимірювальної техніки, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, забороняється, за винятком випадків, передбачених цими Правилами.
Розрахункові засоби вимірювальної техніки електричної енергії, технічні засоби контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, засоби вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії встановлюються відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку, цих Правил та проектних рішень.
За правилами підпункту 2.3.4 Правил відповідальність за збереження і цілісність засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені.
Відповідальним за експлуатацію та технічний стан засобів (вузлів) вимірювальної техніки є їх власник.
49. Відповідно до підпункту 2.3.6 Правил послуги з облаштування вузла обліку електроустановки або реконструкції вузла обліку надаються споживачу постачальником послуг комерційного обліку електричної енергії відповідно до договору про надання послуг комерційного обліку та Кодексу комерційного обліку.
Надання споживачу замовлених ним послуг з облаштування вузла обліку або реконструкції вузла обліку електричної енергії здійснюється за рахунок споживача.
50. Згідно з підпунктом 2.3.7 Правил у разі необхідності заміна або реконструкція вузла обліку здійснюється за рахунок ініціатора такої заміни або реконструкції в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. Під час розрахунку вартості облаштування вузла обліку або реконструкції вузла обліку електричної енергії постачальником послуг комерційного обліку враховуються:
1) матеріальні витрати на виконання робіт (надання послуг), до складу яких входить вартість використаної ним власної сировини, матеріалів, виробів (засобів вимірювальної техніки), конструкцій;
2) вартість використання машин і механізмів, які застосовуються для виконання цих робіт (послуг);
3) вартість прямих витрат, які пов`язані з оплатою праці працівників, що задіяні у виконанні цих робіт (наданні послуг);
4) відсоток загальновиробничих витрат та норма прибутку.
51. Підпункт 2.3.8 Правил визначає, що споживач має право самостійно придбати засіб вимірювальної техніки, який відповідає вимогам Кодексу комерційного обліку, Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки, та надати його постачальнику послуг комерційного обліку для встановлення на своєму об`єкті відповідно до договору про надання послуг комерційного обліку.
Під час купівлі засобу вимірювальної техніки споживач повинен керуватися рекомендаціями постачальника послуг комерційного обліку щодо технічних характеристик такого засобу вимірювальної техніки. Якщо проектні рішення улаштування вузла обліку передбачають дистанційне зняття даних показів, споживач має узгодити з постачальником послуг комерційного обліку тип лічильника електричної енергії.
Постачальник послуг комерційного обліку має в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку, увести в експлуатацію наданий споживачем засіб вимірювальної техніки.
52. За правилами підпункту 2.3.9 Правил у разі встановлення на об`єкті споживача засобу вимірювальної техніки, наданого електропостачальнику послуг комерційного обліку цим споживачем, у калькуляції з облаштування вузла обліку або реконструкції вузла обліку електричної енергії не враховується вартість засобу вимірювальної техніки постачальника послуг комерційного обліку.
53. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що до складу вартості облаштування вузла обліку або реконструкції вузла обліку електричної енергії постачальником послуг комерційного обліку враховуються, зокрема, матеріальні витрати на виконання робіт (надання послуг), до складу яких входить вартість використаної ним власної сировини, матеріалів, виробів (засобів вимірювальної техніки). При цьому, хоча за загальним правилом, передбаченим підпунктом 2.3.6 Правил та пунктом 6.5 Кодексу, надання споживачу (фізичній особі, у тому числі фізичній особі-підприємцю, або юридичній особі, що купує електричну енергію для власного споживання) замовлених ним послуг з облаштування вузла обліку або реконструкції вузла обліку електричної енергії здійснюється за рахунок споживача, однак за приписами підпункту 2.3.7 Правил у разі необхідності заміна або реконструкція вузла обліку здійснюється за рахунок ініціатора такої заміни або реконструкції в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.
54. Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що підпунктом 2.3.1 Правил передбачено, що на роздрібному ринку виробництво, передача, розподіл, постачання та споживання електричної енергії без розрахункових засобів комерційного обліку не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами та Кодексом комерційного обліку. 
55. Суди попередніх інстанцій установили, що матеріали справи не містять доказів, що у спірних правовідносинах наявні випадки, які б дозволяли здійснювати споживання електричної енергії без розрахункових засобів комерційного обліку.
Приписи пункту 2 спірного рішення покладають на споживачів житлових будинків по АДРЕСА_1 , обов`язок встановити засоби обліку (лічильники), зокрема, електропостачання. Тобто, у цій частині рішення органу місцевого самоврядування констатує обов`язок споживачів забезпечити встановлення необхідних засобів обліку, що й так є обов`язковим в силу наведених вище норм законодавства. При цьому норми, що таке встановлення має здійснюватися саме за рахунок споживачів, указане положення пункту 2 спірного рішення не містить.
56. Разом з тим, у Дівичківської сільради як органу місцевого самоврядування відсутні повноваження щодо регулювання взаємовідносин побутового споживача електричної енергії з її постачальником. Відтак суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що пункт 2 рішення Дівичківської сільради від 06.02.2020 №1085-24-VII є протиправним і нечинним в частині, що зобов`язує споживачів житлових будинків встановити засоби обліку (лічильники) електропостачання по АДРЕСА_1 .
57. Водночас, відмова відповідача у встановленні засобу комерційного обліку електричної енергії за рахунок коштів територіальної громади, викладена у листі від 28.05.2020 №416 за наслідками розгляду відповідного звернення ОСОБА_1 , не є свідченням протиправного характеру спірного у цій справі положення пункту 2 рішення Дівичківської сільської ради від 06.02.2020 №1085-24-VII. Адже незгода особи з індивідуальним актом, дією чи бездіяльністю, вчинених суб`єктом владних повноважень щодо неї, не може бути безумовною підставою для висновку про протиправність нормативного акта. До того ж колегія суддів звертає увагу, що у листі від 28.05.2020 №416 Дівичківська сільська рада не посилалася на своє рішення від 06.02.2020 №1085-24-VII в якості підстав відмови у встановленні ОСОБА_1 засобу комерційного обліку електричної енергії за кошти територіальної громади.
58. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що доводи скаржника про те, що розташування засобу комерційного обліку електричної енергії поза межами неприватизованої квартири унеможливлює несення за нього відповідальності позивачем, що свідчить про те, що встановлення такого приладу має здійснюватися власником будинку, не стосується предмету цього спору в частині оскарження пункту 2 рішення Дівичківської сільської ради від 06.02.2020 №1085-24-VII, оскільки цей пункт не покладав на споживача безумовного обов`язку встановити засіб комерційного обліку за власний рахунок.
59. З цих підстав колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що за чинного правового регулювання ремонт внутрішньобудинкових систем електропостачання здійснюється за рахунок власників (співвласників), до яких позивач не належить, адже відповідні доводи не впливають на встановлену вище протиправність пункту 2 рішення Дівичківської сільради від 06.02.2020 №1085-24-VII.
60. Перевіряючи висновки суду апеляційної інстанції в частині правомірності пункту 3.1 рішення Дівичківської сільської ради від 06.02.2020 №1085-24-VII, колегія суддів зазначає наступне.
61. За правилами частини четвертої статті 17 Закону №2189-VIII у разі відсутності або несправності вузлів обліку, комерційний облік здійснюється в установленому законодавством порядку в місці вводу відповідних внутрішньобудинкових систем у житлове або нежитлове приміщення споживача, під яким законодавець розуміє індивідуального або колективного споживача.
62. Отже, закріплене у підпункті 3.1 рішення Дівичківської сільради від 06.02.2020 №1085-24-VII правило, за яким КП «ЖКГ Дівичківської сільської ради» зобов`язане для будинків, які не оснащені засобами обліку, як різницю небалансу між загально будинковим лічильником розподіляти між споживачами, які не мають засобів обліку спожитої електроенергії, але фактично користуються такими послугами, узгоджується з положеннями частини четвертої статті 17 Закону №2189-VIII. 
Відтак, колегія суддів не може погодитись з доводами скаржника про протиправність положень пункту 3.1 рішення Дівичківської сільради від 06.02.2020 №1085-24-VII.
63. Посилання скаржника на те, що пункт 3.1 спірного рішення органу місцевого самоврядування прямо суперечить положенням підпункту 2.3.1 Правил є необґрунтованим, оскільки нормами Закону №2189-VIII, як акту вищої юридичної сили, передбачено, що за відсутності засобу обліку комерційний облік здійснюється в установленому законодавством порядку в місці вводу відповідних внутрішньобудинкових систем у житлове або нежитлове приміщення споживача.
64. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що встановлення загальнобудинкового лічильника у будинку №4 по вул. Артилеристів в с. Дівички є протиправним, оскільки, як вбачається із змісту листа НКРЕКП від 06.07.2021 №4372/20.2/8-21, у спірному випадку відносини між оператором системи поділу та КП «ЖКГ Дівичківської сільської ради» побудовані за схемою колективного побутового споживача, який у свою чергу як споживач зобов`язаний здійснювати комерційний облік електричної енергії та її своєчасну сплату. При цьому будучи колективним споживачем, не зобов`язане мати ліцензію (дозвіл) на здійснення такої діяльності.
65. Таким чином, колегія суддів вважає помилковими аргументи скаржника про те, що фактичною підставою оскарження положень підпункту 3.1 рішення Дівичківської сільради від 06.02.2020 №1085-24-VII є надання комунальної послуги з постачання та розподілу електричної енергії у незаконний спосіб не уповноваженою на те особою, що порушує права позивача як споживача, а також відсутністю в органу місцевого самоврядування повноважень з визначення суб`єкта надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії, оскільки спірним підпунктом не визначено КП «ЖКГ Дівичківської сільської ради» постачальником комунальних послуг, а лише встановлено алгоритм обчислення плати за електричну енергію приміщеннями, які не оснащені засобами обліку.
66. Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що суди попередніх інстанцій не врахували його доводи про невиконання робіт із забезпечення безперервності та безпеки електропостачання, що порушує права позивача, а також незабезпечення утримання в належному стані комунальної власності, оскільки такі підстави позову перебувають поза межами предмету доказування у цій справі про визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акта.
67. Колегія суддів враховує встановлені судами обставини, що постановою Київського апеляційного суду від 14.07.2021 у справі №373/906/19 скасовано рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08.09.2020 та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Дівичківської сільради про визнання незаконними наказу Міністерства оборони України від 31.10.2018 №544 «Про передачу фондів військового містечка № НОМЕР_1 в комунальну власність територіальної громади с. Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області» та рішення Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області сьомого скликання від 05.04.2018 №173-6-VII «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності Дівичківської сільської ради житлових будинків та об`єктів соціальної сфери військового містечка» та від 20.06.2018 №255-8-VII «Про внесення доповнень до рішення №173-6-VII від 05.04.2018 «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності Дівичківської сільської ради житлових будинків та об`єктів соціальної сфери військового містечка».
68. Відтак, твердження позивача про те, що частина фондів військового містечка №1, у тому числі шість багатоквартирних будинків, в одному з яких проживає позивач, без наявних на те правових підстав передана від Київського квартирно-експлуатаційного управління до нового власника та балансоутримувача - Дівичківської територіальної громади в особі КП «ЖКГ Дівичківської сільської ради», є необґрунтованим та таким, що спростовано рішенням суду у справі №373/906/19, яке набрало законної сили.
69. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій, що положення підпункту 3.1 рішення Дівичківської сільради від 06.02.2020 №1085-24-VII не визначають надавачем послуг з розподілу і постачання електричної енергії КП «ЖКП Дівичківської сільської ради», а відтак, не впливають на права та обов`язки ОСОБА_1 .
70. Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що за відсутності належного обґрунтування порушення прав позивача спірним положенням підпункту 3.1 акта органу місцевого самоврядування та з огляду на встановлені обставини його відповідності вимогам актів вищої юридичної сили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявленої відповідної частини позовних вимог.
71. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 75000,00 грн колегія суддів зазначає таке.
72. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
73. Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
74. Відповідно до частини першої статті 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
75. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
76. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
77. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
78. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
79. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
80. З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем. Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17.
81. За обставинами цієї справи суди встановили, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача.
82. Відтак суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди. 
83. Щодо заявленого позивачем клопотання про постановлення окремих ухвал: 1) на адресу Кабінету Міністрів України щодо незабезпечення безперебійного постачання електроенергії; 2) щодо порушення, яке має ознаки кримінального правопорушення, стосовно незаконних поборів у вигляді завищеної плати за електроенергію та діяльності осіб, які цьому сприяють; 3) щодо суддів, які розглядали справу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
84. Відповідно до частин 1, 2, 8, 9 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.
Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.
85. Тобто, окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунуті ним самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням представлених адміністративним процесуальним законом засобів. Окрема ухвала виноситься судом у зв`язку з виявленням під час судового розгляду справи порушення законності з боку, зокрема, суб`єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунуті шляхом розв`язання спору по суті.
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
86. У площині наведеного колегія суддів зазначає, що під час розгляду цієї справи не надавалася оцінка обставинам дотримання уповноваженими особами правил та порядку постачання до належної позивачу квартири електроенергії, адже предмет спору стосувався законності нормативно-правового акта органу місцевого самоврядування. Відтак у спірному випадку визнання окремих положень такого акта протиправними та нечинними є достатнім та належним способом захисту прав особи, за захистом яких він звернувся. Викладене свідчить про відсутність правових підстав для постановлення окремих ухвал на адресу Кабінету Міністрів України та щодо можливої наявності у діях певних осіб кримінального правопорушення.
87. З приводу вимоги позивача про постановлення окремої ухвали щодо суддів, які розглядали цю справу колегія суддів зазначає, що у межах цього спору допущені судом першої інстанції неправильне застосування норм матеріального права не зумовлюють у суду апеляційної інстанції висновок про необхідність додаткового реагування у порядку статті 249 КАС України.
88. З цих підстав Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваного рішення у визначеній ним частині при правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, тому прийняте ним судове рішення є законним та обґрунтованим й скасуванню не підлягає.
89. За правилами пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
90. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
91. Провівши касаційний розгляд справи у межах доводів касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, та повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права і не допустив порушення норм процесуального права, які могли б зумовлювати скасування оскаржених рішень у цій справі, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а тому підстав для його скасування та задоволення касаційної скарги - не вбачає.
Керуючись статтями 340, 341, 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя М.В. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб