справа № 991/3843/26
провадження №11-сс/991/310/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 , 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисників підозрюваного ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 та його захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 квітня 2026 року про відмову у відкритті провадження за скаргою,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.
22 квітня 2026 року до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга підозрюваного ОСОБА_5 та його захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на постанову старшого детектива Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) ОСОБА_8 від 16 квітня 2026 року про відмову у задоволенні клопотань щодо надання підозрюваному дозволу на тимчасовий виїзд за межі України.
У поданій скарзі підозрюваний та його захисники просили скасувати зазначену постанову детектива НАБУ та зобов`язати детектива повторно розглянути клопотання від 13 квітня 2026 року та 15 квітня 2026 року про надання ОСОБА_5 дозволу на тимчасовий виїзд за межі України з метою здійснення службових відряджень до м.Салоніки Грецької Республіки, м.Клайпеда Литовської Республіки та м.Лондон Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 квітня 2026 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою та повернуто скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Слідчий суддя виходив з того, що вимоги скаржників щодо оскарження постанови детектива про відмову у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за межі України та зобов`язання надати такий дозвіл не охоплюються жодною з підстав оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, визначених п.1-11 ч.1 ст.303 КПК, а тому відповідна скарга не підлягає розгляду слідчим суддею на стадії досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які її подали.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_5 та його захисники - адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися з апеляційною скаргою, у якій просили скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 квітня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою в повному обсязі задовольнити скаргу підозрюваного і його захисників від 22 квітня 2026 року на постанову старшого детектива НАБУ ОСОБА_8 від 16 квітня 2026 року.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржники зазначали, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про те, що постанова детектива НАБУ про відмову у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за межі України не підлягає оскарженню в порядку ст.303 КПК.
На переконання скаржників, така постанова є процесуальним рішенням органу досудового розслідування, прийнятим за результатами розгляду клопотань сторони захисту, безпосередньо пов`язана з виконанням покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та впливає на обсяг його конституційного права на свободу пересування, а тому має підлягати судовому контролю на стадії досудового розслідування.
Вважали, що слідчий суддя надмірно звузив зміст положень ст.220 та ст.303 КПК та неправильно визначив предмет поданої скарги. На їхню думку, сторона захисту зверталася не із самостійною заявою про надання дозволу на виїзд за межі України, а зі скаргою на процесуальне рішення детектива - постанову про відмову у задоволенні відповідного клопотання. У зв`язку з цим скаржники наполягали, що саме законність такої постанови мала бути предметом судового контролю слідчого судді.
Крім того, в апеляційній скарзі зазначалося, що клопотання про виїзд за межі України були обґрунтовані не приватними потребами підозрюваного, а необхідністю виконання ним публічно значущих функцій як Головою Комітету Верховної Ради України з питань транспорту та інфраструктури шляхом участі у міжнародних заходах на підставі офіційних запрошень.
Окремо скаржники посилалися на те, що постановлення ухвали без виклику сторін позбавило сторону захисту можливості заявити відвід слідчому судді, у зв`язку з чим, на їх думку, було порушено право підозрюваного на захист, доступ до правосуддя та справедливий суд.

Позиції учасників судового провадження.
Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити у повному обсязі з зазначених у ній підстав.
Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, про поважні причини неприбуття суд не повідомив.
З урахуванням того, що КПК не передбачає обов`язкової участі сторін під час апеляційного перегляду ухвал слідчих суддів, постановлених за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, а також беручи до уваги скорочені строки розгляду таких скарг (ч.2 ст.422 КПК), колегія суддів з урахуванням позиції сторони захисту на підставі ч.4 ст.405 КПК визнала можливим здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора.

Мотиви суду.
Відповідно до ст.24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Зміст наведеної норми свідчить, що право на оскарження у кримінальному провадженні є гарантованим, однак спосіб його реалізації, коло рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути предметом судового контролю, а також процесуальний порядок такого контролю визначаються саме КПК.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Разом з тим такий контроль не є загальним або необмеженим, а реалізується лише у випадках, порядку та межах, прямо передбачених кримінальним процесуальним законом.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування визначений главою 26 КПК.
Згідно з ч.1 ст.303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені лише ті рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які прямо зазначені у цій нормі.
Водночас ч.2 ст.303 КПК передбачає, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.314-316 КПК.
Отже, під час вирішення питання про відкриття провадження за скаргою слідчий суддя зобов`язаний перевірити, чи належить оскаржуване рішення, дія або бездіяльність до предмета судового контролю, визначеного ч.1 ст.303 КПК.
З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 та його захисники звернулися до слідчого судді зі скаргою на постанову детектива НАБУ від 16 квітня 2026 року про відмову в задоволенні клопотань про надання підозрюваному дозволу на тимчасовий виїзд за межі України з метою здійснення службових відряджень.
Тобто предметом оскарження у цьому випадку була не бездіяльність детектива щодо нерозгляду клопотання, а саме прийняте ним процесуальне рішення - постанова про відмову в наданні дозволу на тимчасовий виїзд за межі України.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що таке рішення детектива не охоплюється переліком рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені слідчому судді під час досудового розслідування відповідно до ч.1 ст.303 КПК.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова підлягає перегляду в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК як нездійснення процесуальної дії, яку детектив зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк, є необґрунтованими.
Зазначене положення закону стосується випадків, коли слідчий, дізнавач або прокурор не вчиняє процесуальну дію, обов`язок щодо вчинення якої прямо передбачений КПК, а строк її виконання визначений цим Кодексом. Натомість у цьому випадку клопотання сторони захисту було розглянуто, за результатами його розгляду детектив прийняв постанову про відмову в задоволенні клопотань, а отже мова не йде про бездіяльність у формі нездійснення процесуальної дії у визначений законом строк.
Посилання сторони захисту на ст.220 КПК також не спростовує правильності висновків слідчого судді.
Частинами 1, 2 ст.220 КПК передбачено обов`язок слідчого, дізнавача, прокурора розглянути клопотання сторони захисту, потерпілого чи інших визначених законом осіб про виконання процесуальних дій та повідомити заявника про результати такого розгляду, а у разі повної або часткової відмови - винести вмотивовану постанову.
Разом з тим сама по собі наявність у сторони захисту права звернутися з клопотанням у порядку ст.220 КПК не означає, що будь-яка постанова про відмову в задоволенні такого клопотання автоматично підлягає оскарженню слідчому судді.
КПК окремо визначає, які саме рішення про відмову в задоволенні клопотань можуть бути предметом судового контролю під час досудового розслідування. Зокрема, п.7 ч.1 ст.303 КПК передбачає можливість оскарження рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій або негласних слідчих (розшукових) дій.
Клопотання про надання дозволу на тимчасовий виїзд підозрюваного за межі України не є клопотанням про проведення слідчої (розшукової) чи негласної слідчої (розшукової) дії, воно не спрямоване на збирання або перевірку доказів у кримінальному провадженні, а стосується порядку виконання підозрюваним покладеного на нього процесуального обов`язку не відлучатися за межі України без відповідного дозволу.
Отже, постанова детектива про відмову в наданні такого дозволу не підпадає під п.7 ч.1 ст.303 КПК та не може бути оскаржена слідчому судді у порядку глави 26 КПК.
Наведений висновок також відповідає підходу, висловленому судом апеляційної інстанції в ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 01 квітня 2025 року у справі №991/2261/25, провадження №11-сс/991/243/25, у якій залишено без змін ухвалу слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою на постанову детектива НАБУ про відмову в задоволенні клопотання щодо надання підозрюваному дозволу на виїзд за межі України та отримання паспорта для виїзду за кордон, оскільки можливість оскарження такого рішення під час досудового розслідування не передбачена ч.1 ст.303 КПК.
Не змінює цього висновку і довід апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова впливає на конституційне право підозрюваного на свободу пересування.
Обмеження права особи залишати межі України у цьому кримінальному провадженні виникло не внаслідок постанови детектива від 16 квітня 2026 року, а внаслідок покладення на підозрюваного відповідного процесуального обов`язку в межах застосованого до нього запобіжного заходу. Законність, обґрунтованість, строк дії та подальша необхідність такого обов`язку перевіряються у процесуальному порядку, передбаченому для вирішення питань, пов`язаних із застосуванням, зміною, продовженням чи скасуванням запобіжного заходу та покладених на особу обов`язків.
Натомість провадження за скаргою у порядку ст.303-304 КПК не може підміняти собою інший спеціально передбачений законом порядок судового контролю за застосуванням запобіжного заходу чи обов`язків, покладених на підозрюваного.
Тому аргументи апеляційної скарги про важливість мети поїздок, службовий характер відряджень, статус підозрюваного як народного депутата України та суспільну значущість відповідних міжнародних заходів не мають вирішального значення для оцінки законності оскаржуваної ухвали слідчого судді. Такі доводи стосуються суті питання про доцільність або обґрунтованість надання дозволу на виїзд за межі України, однак не спростовують висновку про те, що постанова детектива про відмову в наданні такого дозволу не належить до рішень, які можуть бути оскаржені слідчому судді на підставі ч.1 ст.303 КПК.
Колегія суддів також відхиляє довід сторони захисту про те, що слідчий суддя неправильно визначив предмет скарги, оскільки предметом звернення була не заява про надання дозволу на виїзд, а перевірка законності постанови детектива.
Саме з такого предмета звернення слідчий суддя і виходив, перевіряючи, чи підлягає постанова детектива про відмову в задоволенні відповідного клопотання оскарженню в порядку ст.303 КПК. Встановивши, що таке рішення не включене до переліку, визначеного ч.1 ст.303 КПК, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження за скаргою.
Відповідно до ч.4 ст.304 КПК слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, що не підлягає оскарженню.
Згідно з ч.5 ст.304 КПК копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та всіма доданими до неї матеріалами.
Таким чином, повернення скарги та доданих до неї матеріалів у цьому випадку є процесуальним наслідком відмови у відкритті провадження за скаргою, поданою на рішення детектива, яке не підлягає оскарженню в порядку ст.303 КПК. Тому зазначення в резолютивній частині ухвали про відмову у відкритті провадження та повернення скарги разом із доданими матеріалами відповідає змісту ч.4, 5 ст.304 КПК.
Доводи апеляційної скарги про те, що постановлення ухвали без виклику сторін позбавило сторону захисту можливості заявити відвід слідчому судді, також не свідчать про незаконність оскаржуваного рішення.
Питання про відкриття провадження за скаргою вирішується слідчим суддею на стадії попередньої перевірки її прийнятності. КПК не передбачає обов`язку слідчого судді призначати судове засідання з викликом учасників для вирішення питання про відмову у відкритті провадження у випадку, коли зі змісту скарги вбачається, що вона подана на рішення, дію чи бездіяльність, які не підлягають оскарженню. Вирішення цього питання без виклику сторін відповідає передбаченій КПК процедурі та не становить порушення вимог кримінального процесуального закону.
Наведені в апеляційній скарзі посилання на інші судові рішення, порядок їх оприлюднення та твердження сторони захисту про наявність сумнівів у неупередженості слідчого судді не стосуються предмета апеляційного перегляду в цьому провадженні. Предметом перевірки суду апеляційної інстанції є законність ухвали слідчого судді від 23 квітня 2026 року про відмову у відкритті провадження за скаргою, а не оцінка інших процесуальних рішень чи дій судді в межах інших проваджень.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя правильно встановив характер поданої скарги, належним чином перевірив її прийнятність у порядку ст.303-304 КПК та обґрунтовано відмовив у відкритті провадження, оскільки оскаржувана постанова детектива НАБУ про відмову в наданні дозволу на тимчасовий виїзд підозрюваного за межі України не належить до рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені слідчому судді під час досудового розслідування.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків слідчого судді та не свідчать про наявність істотних порушень вимог КПК, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги процесуального законодавства, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст. 304, 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 квітня 2026 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3