КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року Справа №320/33473/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, в якому просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати Рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 203 від 30.04.2025 «Про відмову у наданні статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ОСОБА_2 ».
2. Зобов`язати Виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області прийняти рішення про надання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.
В обґрунтування поданого до суду позову позивач вказує про те, що він є батьком малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з початку повномасштабного вторгнення та на сьогодні проживає в АДРЕСА_1 . 
Зауважив, що з 24.02.2022 по 26.02.2022 на території м. Васильків велися активні бойові дії, пов`язані із захистом міста від розвідувально-диверсійних підрозділів ворога, та починаючи з 2022 року місто неодноразово зазнає ракетних обстрілів з боку рф через розміщення на території 40-ї бригади тактичної авіації, про що висвітлювалось в медіа та не підлягає доведенню.
Внаслідок воєнних дій донька зазнала психологічної травми, що виявилось у підвищення тривожності, неадекватній реакції на будь-які різкі голосні звуки та у порушенні сну, та що відповідно стало наслідком перебування дитини на лікуванні у педіатра та під наглядом психіатра, встановлення діагнозу посттравматичний стресовий розлад.
Позивачем було подано 5 березня 2025 року до Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради заяву про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів із усіма необхідними документами. Та, рішенням Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 203 від 30 квітня 2025 року відмовлено у наданні статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю у дитини довідки внутрішньо переміщеної особи та не віднесення м. Васильків до Переліку територій, на якій велись чи ведуться бойові дії.
Спірну відмову позивач вважає протиправною, вказуючи на ст. 1 Закону України «Про оборону України», п. 7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про Національну безпеку України», ст. 1, ч. 1, ч. 7 ст. 30-1 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини затвердженої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, п.п. 3 п. 2, п. 5, п. 6, абз. 3 п. 10 Порядку надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, затвердженого постановою КМУ від 5 квітня 2017 року №268. Зазначає, що норми законодавства не містять жодного посилання на те, що надання спірного статусу дитині залежить виключно із віднесенням території на якій вона проживала та зазнала психологічного насильства до переліку територій на яких велись відповідні бойові дії, збройний конфлікт, оскільки вважає, що такий статус може бути наданий і за місцем виявлення дитини. Відповідна територія на якій відбуваються бойові дій, збройний конфлікт може не входити до такого переліку. Також, факти бойових дій, збройних конфліктів є загальновідомими та не потребують доведенню. В свою чергу наполягає, що довідка внутрішньо-переміщеної особи надається у разі її наявності та не є обов`язковим документом для призначення відповідного статусу дитини. 
Також, позивач зазначив, що враховуючи ч. 1 ст. 43 Закону України «Про адміністративну процедуру», відповідач вважаючи, що для отримання спірного статусу дитини мала бути надана обов`язково довідка внутрішньо-переміщеної особи, мав спочатку залишити подану заяву без руху, зазначивши спосіб і порядок усунення недоліків заяви, вказавши порядок та строк оскарження такого рішення, що є грубим порушенням норм щодо розгляду адміністративного провадження. 
В порушення абз. 1 п. 10 Порядку від 5 квітня 2017 року №268, спірне рішення було прийнято відповідачем із недотриманням 30 календарних днів для його прийняття, прийнято через 54 дні з моменту реєстрації заяви. Враховуючи частини 1, 3, 4 ст. 75 Закону України «Про адміністративну процедуру» спірне рішення не доведено позивачу до відома належним чином, спірне рішення ні засобами поштового зв`язку ні іншим визначеним законодавством способом не було доведено. Лише за наслідками особистого відвідування Служби у справах дітей, позивач дізнався про спірне рішення та мав змогу ознайомитись із його текстом.
Наполягає на наявності обґрунтованих підстав для визнання протиправним та скасування спірного рішення, оскільки останнє прийнято всупереч норм діючого законодавства, порушує права та інтереси малолітньої дитини яка зазнала психологічного насилля внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року провадження у справі відкрито, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у поданому до суду відзиві вказав про необґрунтованість позовних вимог, невірне застосування позивачем норм діючого законодавства при тлумаченні спірної відмови № 203 від 30.04.2025 у наданні статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ОСОБА_2 та щодо порядку та підстав надання відповідного статусу дитині. 
Зазначає, що отримавши заяву від позивача від 5 березня 2025 року із документами було встановлено, що дитина ОСОБА_2 згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.11.2019 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не « 30 листопада 2019 року», як зазначає позивач. Також, згідно Витягу з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 №2025/000033332 від 2 січня 2025 року, дитина зареєстрована в АДРЕСА_1 - 30 листопада 2022 року, з чого слідує що у заявлений період з 24.02.2022 по 26.02.2022 дитина за вказаною адресою не була зареєстрована.
Відмовою у наданні малолітній дитині заявленого статусу слугувало те, що м. Васильків не включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, а також відповідно до наданих документів, враховуючи пункт 6 Порядку надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, затвердженого постановою КМУ від 5 квітня 2017 року №268 до заяви не було підтверджено даних, що дитина має статус внутрішньо переміщеної особи, яка залишила своє місце проживання/перебування у результаті або з метою уникнення наслідків збройного конфлікту.
Спірне рішення отримано позивачем під розпис особисто 14 травня 2025 року.
В задоволенні позову просить суд відмовити.
Позивач у відповіді на відзив наполягає на протиправності спірного рішення, заперечення відповідача вважає необґрунтованими. 
Вважає, що моральне та психологічне страждання дитини внаслідок бойових дій, збройних конфліктів, які вона перенесла внаслідок її проживання/перебування за вказаних умов не потребує доведення. Порядок від 5 квітня 2017 року №268 закріплює достатнім наявності лише факту фактичного проживання чи перебування на території на якій реально здійснювались воєнні дії. Порядок не містить обов`язкової умови як проживання дитини саме на території яка включена до Переліку. Факт проживання/перебування дитини на території де велись бойові дій доведено належними доказами. 
Щодо довідки внутрішньо переміщеної особи така надається за наявності та не може бути підставою для відмови. 
Щодо дати реєстрації дитини за місцем проживання позивач не заперечує проти відомостей зазначених у Витягу та додає про відсутність жодних сумнівів у тому, що дитина від свого народження проживала та проживає разом із батьками у м. Васильків. Твердження відповідача про те, що дитина не була зареєстрована на території міста Васильків не заслуговують на увагу.
В запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказує на правові висновки Верховного Суду у постанові від 24 січня 2023 року у справі № 360/3668/18 та зазначає, що враховуючи пункт 3 Порядку №268 факт зазнання моральних та психологічних страждань через наявність визначених в наведеному пункті обставин не потребує доведення, в той же час як наявність існування обставин, що можуть обумовити у дитині психологічні страждання треба доводити певними доказами. 
Додає, що з розуміння приписів абзацу дев`ятого пункту 6 Порядку №268 вбачається, що у разі відсутності довідки про взяття дитини на облік як внутрішньо переміщеної особи, законний представник дитини подає інші документи, визначені абзацом дев`ятим пункту 6 Порядку, які (тобто документи) саме можуть підтвердити місця проживання/ перебування дитини на території, на якій ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованій російською федерацією. Тобто довідка про взяття дитини на облік як внутрішньо переміщеної особи, у розумінні приписів абзацу п`ятого пункту 6 Порядку №268, у поєднанні з вимогами абзацу дев`ятого пункту 6 Порядку, не є «факультативним документом», як це помилково вважає позивач, зазначаючи про таке.
Відповідач наполягає на правомірності відмови.
Позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін обґрунтовуючи предметом спору заявленого в інтересах малолітньої дитини та необхідності надання пояснень суду, у зв`язку із чим суд зазначає наступне.
Враховуючи положення ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 4) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Згідно частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За частини 6 статті 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Враховуючи зазначене суд вказує про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача оскільки враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору у даній справі, дана справа не вимагає проведення судового засідання, що було відповідно визначено суддею під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі та визначення порядку розгляду справи забезпечуючи сторонам право подати відзив, відповідь на відзив та заперечення по суті спору із відповідними доказами в обґрунтування своїх доводів та заперечень.
Дослідивши матеріали справи, позиції, доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.
5 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради із заявою про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки вона зазнала психологічного насильства внаслідок постійних обстрілів та фактичного проведення бойових дій на території м. Васильків в період з 24.02.2022 по 26.02.2022.
До заяви долучено документи:
1. Копія Свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 30.11.2019.
2. Копія Витягу з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 № 2025/000033332 від 02.01.2025.
3. Копія паспорта ОСОБА_1 .
4. Копія Довідки виданої депутатом Васильківської міської ради VIII скликання Мартиненко Ю.А. від 24.05.2024 року про місце проживання ОСОБА_1 та його родини.
5. Копія Довідки №4547 від 21.05.2024 року виданої ТОВ «Сітімедальянс» щодо діагнозу ОСОБА_2 .
6. Копія Консультаційного висновку спеціаліста Яковчук Л.В. від 22.01.2025.
7. Копія Акту оцінки потреб сім`ї (особи) від 21.01.2025 складеного Васильківським районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та додаток до нього (Висновок оцінки потреб сім`ї від 22.01.2025).
8. Копія Направлення від 22.01.2025 № 07-06/6-07 видане Васильківським міським центром соціальних служб Васильківської міської ради Київської області.
9. Копія Висновку психолога Васильківського молодіжного центру «Твій простір» Олени Пасічник щодо результатів обстеження ОСОБА_2 від 04.02.2025.
10. Копія Витягу із сайту новин Еспресо щодо ракетного обстрілу м. Васильків 23.06.2024 року.
11. Копія Витягу 13 сайту новин ВВC News Україна щодо ракет м. Васильків 12.06.2024 року.
12. Копія Витягу із сайту новин УНІАН, що містить публікацію від 26.02.2022 року «Бай за Васильків завершився перемогою ЗСУ».
13. Копія Витягу з сайту новин Радіо Свобода, що містить публікацію від 26.02.2022 року «Васильків - під контролем українських військових, бої закінчуються - влада».
Заява надіслана засобами поштового зв`язку Укрпошта 06 березня 2025 року за номером поштового відправлення (трекінг) 0860204293375.
За даним трекінгом відповідачем отримано заяву із документами 7 березня 2025 року.
Рішенням Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 203 від 30.04.2025 «Про відмову у наданні статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ОСОБА_6 ».
В даному рішенні зазначено про те, що зава надійшла 10.03.2025 та остання разом із документами була розглянута на засіданні комісії 01 квітня 2025 року, протокол №2. 
Підставою відмови вказано наступне:
«… Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад га територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», місто Васильків не віднесено до території, на якій ведуться або велися бойові дії, а також тимчасово окупованих територій.
Відповідно до наданих документів не було підтверджено даних, що дитина має статус внутрішньо переміщеної особи, яка залишила своє місце проживання/перебування у результаті або з метою уникнення наслідків збройного конфлікту, а також факту тимчасової окупації, загибелі (зникнення безвісти), потрапляння у полон, смерті внаслідок отриманих у результаті збройного конфлікту поранення, контузії або каліцтва на території України чи за кордоном батьків дитини або одного з них із числа цивільних осіб/батьків дитини або одного з них з числа осіб, визначених пунктом 2 Порядку надання статусу члена сім" загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 № 740.»
Спірне рішення отримано позивачем під розпис 14 травня 2025 року.
Не погоджуючись зі спірним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів малолітньої його дитини.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закону № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1 Закону № 2402-III у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, дитина, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, - дитина, яка внаслідок воєнних дій чи збройного конфлікту отримала поранення, контузію, каліцтво, зазнала фізичного, сексуального, психологічного насильства, була викрадена або незаконно вивезена за межі України, залучалася до участі у військових формуваннях або незаконно утримувалася, у тому числі в полоні.
Статтею 4 Закону № 2402-III визначено, що система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає: визначення основних правових, економічних, організаційних, культурних та соціальних засад щодо охорони дитинства, удосконалення законодавства про правовий і соціальний захист дітей, приведення його у відповідність з міжнародними правовими нормами у цій сфері; забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності; проведення державної політики, спрямованої на реалізацію цільових програм з охорони дитинства, надання дітям пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі виховання, навчання, підготовки до трудової діяльності, заохочення наукових досліджень з актуальних проблем дитинства; встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди.
Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону № 2402-III, проведення державної політики щодо охорони дитинства, розробку і здійснення цільових загальнодержавних програм соціального захисту та поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, координацію діяльності центральних та місцевих органів виконавчої влади у цій сфері забезпечує Кабінет Міністрів України. Щорічно Кабінет Міністрів України звітує Верховній Раді України про стан демографічної ситуації в Україні, становище дітей та тенденції його змін у ході впроваджених соціально-економічних перетворень.
За статтею 30-1 Закону № 2402-III визначено, що держава вживає всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, догляду за ними та возз`єднання їх із членами сім`ї, включаючи розшук, звільнення з полону, повернення в Україну дітей, незаконно вивезених за кордон. У разі якщо вік особи не визначений і є підстави вважати, що ця особа є дитиною, їй надається захист, передбачений цією статтею, до встановлення віку.
Усі дії держави стосовно захисту дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, здійснюються відповідно до норм міжнародного гуманітарного права.
Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування першочергово проводять відселення дітей, які опинилися чи можуть опинитися у зоні воєнних дій чи збройних конфліктів, до безпечних районів. Відселення дітей проводиться разом з батьками, законними представниками або, за їхньою згодою, без супроводження чи з іншими особами.
У разі переміщення, у тому числі за кордон з метою евакуації під час дії надзвичайного або воєнного стану в Україні, дітей, зарахованих/влаштованих на цілодобове перебування до закладів різних типів, форм власності та підпорядкування, влаштованих у сім`ю патронатних вихователів, керівники відповідних закладів, уповноважені ними працівники або інші особи, призначені органом опіки та піклування чи військовою адміністрацією/військово-цивільною адміністрацією за місцем розташування закладу, зокрема у разі усунення керівника або уповноваженого ним працівника від виконання обов`язків чи відсутності керівника або уповноваженого ним працівника, патронатні вихователі є законними представниками таких дітей (крім повноважень щодо вчинення від імені та в інтересах дитини правочинів, пов`язаних із житловими та майновими правами, надання згоди на усиновлення та зміну громадянства дитини) до повернення такої дитини в Україну або до її возз`єднання з сім`єю.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань сім`ї та дітей, здійснює заходи, спрямовані на возз`єднання дитини з сім`єю. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері захисту прав і свобод людини та громадянина, здійснює заходи з встановлення місцезнаходження членів сім`ї дитини, сприяє пошукам, що здійснюються членами сім`ї, громадськими, благодійними, волонтерськими, гуманітарними організаціями та фондами, що беруть участь у возз`єднанні сімей.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, створюють умови для реабілітації у сфері охорони здоров`я, психологічної, педагогічної реабілітації та соціальної реінтеграції дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів.
Статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, надається органом опіки та піклування за місцем реєстрації дитини як внутрішньо переміщеної особи. Порядок надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, визначається Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації, що призвела до тимчасової окупації частини території України, а також до того, що на сході України гинуть, отримують поранення та зазнають різних видів насильства діти, та відповідно до частини шостої статті 30-1 Закону України Про охорону дитинства Кабінет Міністрів України затвердив постановою від 5 квітня 2017 року №268 «Порядок надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів» (далі - Порядок №268).
У цьому Порядку згідно пункту 2 терміни вживаються у такому значенні:
1) фізичне насильство, якого зазнала дитина внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (далі - фізичне насильство), - отримання дитиною у період її перебування в зоні воєнних дій та збройних конфліктів тілесних ушкоджень різного ступеня, які завдали їй фізичного болю, спричинили розлад її здоров`я;
2) сексуальне насильство, якого зазнала дитина внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (далі - сексуальне насильство), - перенесені дитиною дії сексуального характеру у період її перебування в зоні воєнних дій та збройних конфліктів, зокрема: демонстрування статевих органів; статевий акт у присутності дитини; статеві зносини чи розпусні дії з дитиною, задоволення статевої пристрасті з дитиною; втягнення дитини в зайняття проституцією або примушування її до зайняття проституцією; примушування до участі у виготовленні зображень, кіно - та відеопродукції, комп`ютерних програм, інших предметів порнографічного характеру, а також інші правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканності дитини;
3) психологічне насильство, якого зазнала дитина внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (далі - психологічне насильство), - моральні та психологічні страждання (травми) дитини, що не потребують доведення, і які вона перенесла внаслідок її проживання/перебування в умовах воєнних дій, збройних конфліктів, тимчасової окупації, її внутрішнього переміщення або переміщення за кордон, як наслідок залишення свого місця проживання/перебування у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, а також загибелі (зникнення безвісти), потрапляння у полон, смерті внаслідок отриманих у результаті збройного конфлікту поранення, контузії або каліцтва на території України чи за кордоном її батьків або одного з них - із числа цивільних осіб, а також її батьків або одного з них - з числа осіб, визначених пунктом 2 Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 р. № 740.
Пунктом 1 Порядку № 268 визначено, що цей Порядок визначає механізм надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.
Відповідно до пунктів 3-6 Порядку № 268 Право на отримання статусу має дитина, а також особа, яка на час воєнних дій, збройних конфліктів, збройної агресії російської федерації не досягла 18 років (повноліття), і в результаті:
1) отримали поранення, контузію, каліцтво;
2) зазнали фізичного, сексуального насильства;
3) були викрадені або незаконно вивезені за межі України;
4) залучалися до участі у діях воєнізованих чи збройних формувань;
5) незаконно утримувалися, у тому числі в полоні;
6) зазнали психологічного насильства.
Наслідками воєнних дій і збройних конфліктів для дитини можуть бути одна, кілька або всі обставини, зазначені в пункті 3 цього Порядку. 
Під час надання дитині статусу заявником визначається обставина, яка мала найбільший негативний вплив на стан здоров`я та розвиток дитини.
Статус надається органом опіки та піклування за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання/перебування дитини як внутрішньо переміщеної особи, за місцем звернення, якщо місце проживання/перебування дитини не задеклароване/ не зареєстроване або задеклароване/зареєстроване на території, на якій ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованій російською федерацією, або за місцем виявлення такої дитини місцевими органами виконавчої влади та/або органами місцевого самоврядування.
Для надання статусу законний представник дитини або у разі, коли дитина переміщується без супроводження батьків або осіб, які їх замінюють, її родичі (баба, дід, прабаба, прадід, тітка, дядько, повнолітні брат або сестра), вітчим, мачуха, представник органу опіки та піклування подають до служби у справах дітей заяву про надання статусу, згоду на обробку персональних даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних" і засвідчені в установленому порядку копії таких документів:
свідоцтва про народження дитини або іншого документа, що посвідчує особу дитини;
документа, що посвідчує особу заявника;
документа, що підтверджує повноваження законного представника дитини (у разі коли дитина постійно проживає/перебуває у закладі охорони здоров`я, закладі освіти або іншому дитячому закладі, - документа, що підтверджує факт перебування дитини в такому закладі) або родинні стосунки між дитиною та заявником;
довідки про взяття дитини на облік як внутрішньо переміщеної особи (у разі наявності);
паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки (у разі наявності);
паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон (у разі наявності);
витягу з реєстру територіальної громади (у разі наявності).
У разі відсутності відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання/перебування дитини або документів, зазначених в абзацах другому - п`ятому цього пункту, доказами підтвердження її місця проживання/перебування на території, на якій ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованій російською федерацією, можуть бути відомості, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або документи про право власності батьків або дитини на рухоме чи нерухоме майно, або свідоцтво про базову загальну середню освіту, або атестат про повну загальну середню освіту, або документ про професійно-технічну освіту, або табель успішності, або учнівський квиток, або медичні документи, або свідоцтво про народження дитини.
За обставин, передбачених у підпункті 6 пункту 3 цього Порядку, також подаються:
висновок оцінки потреб сім`ї (особи) у соціальних послугах, підготовлений центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за формою, затвердженою Мінсоцполітики. До оцінювання потреб сім`ї (особи) може бути залучений психолог/практичний психолог, психотерапевт, психіатр, що працює в іншому закладі, установі, організації. На основі висновку оцінки потреб сім`ї (особи) у соціальних послугах за згодою батьків/законних представників дитина направляється до відповідного закладу/організації для реабілітації та отримання відповідних соціальних послуг.
За пунктом 9 Порядку №268 заява про надання статусу реєструється в журналі обліку таких заяв, що ведеться за формою, затвердженою Мінсоцполітики. За результатами розгляду заяви робиться відповідна відмітка: надано статус/відмовлено в наданні статусу.
Пунктом 10 Порядку № 268 визначено, що рішення про надання або відмову в наданні статусу приймається органом опіки та піклування протягом 30 календарних днів з дати реєстрації заяви про надання статусу за результатами розгляду комісії з питань захисту прав дитини документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку. 
У рішенні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, серія та номер свідоцтва про народження/паспорта, адреса місця проживання/перебування дитини, визначені у пункті 3 цього Порядку обставини, за яких вона постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (за винятком сексуального насильства, яке позначається літерою А), документи, що підтверджують такі обставини, а також дата і номер протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини. 
Рішення про відмову в наданні статусу приймається в разі відсутності одного з документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку (крім випадку, зазначеного в пункті 8 цього Порядку), та може бути оскаржене в суді.
З наведеного слідує, що відповідний статус надається органом опіки та піклування:
1) за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання/перебування дитини як внутрішньо переміщеної особи;
2) за місцем звернення, якщо місце проживання/перебування дитини не задеклароване/ не зареєстроване або задеклароване/зареєстроване на території, на якій ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованій Російською Федерацією;
3) за місцем виявлення такої дитини місцевими органами виконавчої влади та/або органами місцевого самоврядування.
Заява подається до органу місцевого самоврядування із документами переліченими відповідно до п. 6 Порядку №268.
Заява реєструється та рішення приймається протягом тридцяти календарних днів.
Рішення про відмову в наданні статусу приймається в разі відсутності одного з документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку (крім випадку, зазначеного в пункті 8 цього Порядку), та може бути оскаржене в суді.
Як встановлено судом позивач звернувся до відповідача із заявою щодо надання неповнолітній дитині спірного статусу оскільки вона зазнала психологічного насилля внаслідок реальних бойових дій в м. Васильків з 24.02.2026 по 26.02.2026.
Підставою для прийняття спірного у справі рішення від 30 квітня 2024 року №203 про відмову у наданні статусу дитини яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів вказано не віднесення міста Васильків до Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (наказ №376) та не підтвердження даних, що дитина має статус внутрішньо переміщеної особи, згідно постанови №740.
Зокрема, на спірне рішення вплинули встановлені обставини та факти, того що згідно Витягу з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 №2025/000033332 від 2 січня 2025 року, дитина зареєстрована в АДРЕСА_1 - 30 листопада 2022 року, тобто у період з 24.02.2022 по 26.02.2022 дитина за вказаною адресою не була зареєстрована.
Суд вказує слідуюче.
Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 268 зазначено щодо терміну психологічне насильство, якого зазнала дитина внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів - моральні та психологічні страждання (травми) дитини, що не потребують доведення, і які вона перенесла внаслідок її проживання/перебування в умовах воєнних дій, збройних конфліктів, тимчасової окупації, її внутрішнього переміщення, залишення свого місця проживання/перебування у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, а також загибелі (зникнення безвісти), потрапляння у полон, смерті внаслідок поранення, контузії або каліцтва, отриманих у населеному пункті, віднесеному до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275, і в яких органи державної влади виконують свої повноваження у повному обсязі, її батьків або одного з них - із числа цивільних осіб, а також її батьків або одного з них - з числа осіб, визначених пунктом 2 Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740.
Згідно згаданого вище пункту 3 Порядку № 268, право на отримання статусу має дитина, а також особа, яка під час здійснення антитерористичної операції не досягла 18 років (повноліття), яка внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів зазнала психологічного насильства.
Відповідно, слід зазначити, що психологічне насильство (моральні та психологічні страждання (травми) дитини, що не потребують доведення) включає перебування в умовах:
воєнних дій,
збройних конфліктів,
тимчасової окупації,
внутрішнього переміщення або переміщення за кордон, як наслідок залишення свого місця проживання/перебування у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту,
загибелі (зникнення безвісти), потрапляння у полон, смерті внаслідок отриманих у результаті збройного конфлікту поранення, контузії або каліцтва на території України чи за кордоном її батьків або одного з них із числа цивільних осіб, а також її батьків або одного з них з числа осіб, визначених пунктом 2 Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740.
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 №2025/000033332 від 2 січня 2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована в АДРЕСА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Та, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 30.11.2019, дитина народилась в місті Васильків ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно довідки депутата Васильківської міської ради Ю.Мартиненко від 23.05.2024 про те, що сім`я ОСОБА_8 разом із донькою ОСОБА_2 проживають з 24.02.2022 в АДРЕСА_1 .
Відповідно до Довідки №4547 від 21.05.2024 виданої ТОВ «Сітімедальянс» вказано про те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає в м. Васильків, знаходилась на території Київської області де йшли бойові дії в період лютого 2022 року по теперішній час, дитина зазнала психологічної травми, перебуває на обліку у сімейного лікаря, знаходиться під постійним наглядом психолога та психіатра, встановлено діагноз ОСОБА_2 посттравматичний стресовий розлад. 
Згідно Консультаційного висновку спеціаліста Яковчук Л.В. від 22.01.2025 за скаргами на тривожність, нервозність під час повітряних тривог, поганий сон з частими пробудженнями, приступи страху, що є наслідком бойових дій, ОСОБА_2 має змішаний тривожно-депресивний розлад.
За Актом оцінки потреб сім`ї (особи) від 21.01.2025 складеного Васильківським районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та додаток до нього (Висновок оцінки потреб сім`ї від 22.01.2025) дитина потребує надання статусу дитини, як постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів.
Відповідно до Висновку психолога Васильківського молодіжного центру «Твій простір» О.Пасічник щодо результатів обстеження ОСОБА_2 від 04.02.2025 встановлено рівень тривожності та психічне напруження дитини.
Як вбачається із доводів відповідача, комісією було враховано те, що в м. Васильків дитина зареєстрована з 30 листопада 2022 року, та враховано наказ №376.
28 лютого 2025 року наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Зазначений наказ видано відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2022 року № 1364 Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, а також на підставі пункту 8 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року № 460 (в редакції постанови від 17 грудня 2022 року № 1400). 
Наказ № 376 було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786.
Відповідно до Переліку (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства розвитку громад та територій № 748 від 23.04.2025) згідно наказу №376 місто Васильків не віднесено до території, на якій ведуться або велися бойові дії, а також тимчасово окупованих територій.
В свою чергу, суд вважає необхідним зазначити, що чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, не ставить у залежність зазнання дитиною психологічного насилля від території, які мають бути віднесені до Переліку територій де велись або ведуться бойові дії або окупації.
Питання права набуття статусу дитини, що постраждала внаслідок воєнних дій має на меті вирішення наявних факторів, таких як чи зазнала дитина психологічного, фізичного, сексуального насильства, чи отримала поранення, контузію, каліцтво, тощо.
Зокрема, для отримання спірного статусу необхідно встановити факт зазнання дитиною психологічного насилля внаслідок воєнних дій, збройних конфліктів, тимчасової окупації, внутрішнього переміщення або переміщення за кордон.
Позаяк, у разі зазнання дитиною фізичного чи сексуального насильства встановлюється факт такого отримання дитиною у період її перебування саме в зоні воєнних дій та збройних конфліктів. Такі зони бойових дій та конфліктів зазначаються у наказах щодо Переліку відповідних територій.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем протиправно при розгляді заяви позивача щодо надання дитині статусу постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, не взято до уваги народження дитини в м. Васильків, постійне проживання та перебування дитини у вказаному місті, наявність у дитини психологічної травми внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, що встановлено судом вище та підтверджено поданими до заяви позивачем документами на адресу відповідача, та є підставою для надання статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, передбаченого статтею 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» та «Порядком надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів», що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 року № 268.
Також, відповідачем не враховано інформацію з Витягу із сайту новин Еспресо щодо ракетного обстрілу м. Васильків 23.06.2024 року, з Витягу із сайту новин ВВC News Україна щодо ракет м. Васильків 12.06.2024 року, з Витягу із сайту новин УНІАН, що містить публікацію від 26.02.2022 року «Бай за Васильків завершився перемогою ЗСУ», з Витягу з сайту новин Радіо Свобода, що містить публікацію від 26.02.2022 року «Васильків - під контролем українських військових, бої закінчуються - влада» щодо ракетних атак на м. Васильків з боку рф, завданих пошкоджень, наявності постраждалих.
Щодо не підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи, суд погоджується із позивачем, що відповідно до діючого законодавства на час виникнення спірних правовідносин, такі документи надаються - за їх наявності (абзац 5 пункту 6 Порядку №268).
Враховуючи пункт 6 Порядку №268 у разі відсутності відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання/перебування дитини або документів, зазначених в абзацах другому - п`ятому цього пункту, доказами підтвердження її місця проживання/перебування на території, на якій ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованій російською федерацією, можуть бути відомості, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або документи про право власності батьків або дитини на рухоме чи нерухоме майно, або свідоцтво про базову загальну середню освіту, або атестат про повну загальну середню освіту, або документ про професійно-технічну освіту, або табель успішності, або учнівський квиток, або медичні документи, або свідоцтво про народження дитини.
Відтак, довідка внутрішньо-переміщеної особи подається за її наявності. 
Інші документи надаються за відсутності відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання/перебування дитини або документів, зазначених в абзацах другому - п`ятому цього пункту.
Суд зазначає, що чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини не ставить у залежність факт реєстрації внутрішньо переміщеною особою саме у період ведення бойових дій, збройних конфліктів, окупації певної території, як і не вимагає від особи обов`язку бути внутрішньо переміщеною особою.
Враховуючи вищезазначене, на думку суду, досліджені докази свідчать про те, що дитина зазнала психологічного насильства, яке мало негативний вплив на стан її здоров`я та розвиток дитини, внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів в м. Васильків з 24.02.2022 по 26.02.2022 та є підставою для надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.
Суд вказує про необґрунтоване покликання відповідача на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.01.2023 по справі № 360/3668/18, оскільки останні сформовані відповідно до норм законодавства, які діяли та були чинні у період спірних правовідносин та визначали необхідним документ для можливості надання статусу дитини постраждалої внаслідок воєнних дій, збройних конфліктів, окупації довідки внутрішньо переміщеної особи, що суперечить діючому законодавству яке належить до застосування у даній справі. 
Щодо зауважень відповідача про суперечні відомості в даті народження дитини, суд враховує, що у спірному рішенні зазначено дату народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відповідає поданому до заяви копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 30.11.2019.
Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про адміністративну процедуру» 17 лютого 2022 року № 2073-IX (далі - Закон № 2073-IX) цей Закон регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.
За статтею 38 Закону № 2073-IX особа має право в порядку, встановленому цим Законом, подати до адміністративного органу заяву з вимогою прийняти адміністративний акт з метою забезпечення реалізації її права, свободи або законного інтересу, виконання нею визначеного законом обов`язку, якщо вважає, що розгляд і виконання такої вимоги належить до компетенції адміністративного органу.
Вимоги до форми, змісту заяви та порядку її подання визначені статтями 39, 40, 41 Закону № 2073-IX.
Згідно з статтею 42 Закону № 2073-IX заява реєструється адміністративним органом в день її надходження. Відмова в реєстрації заяви не допускається. Адміністративний орган у день надходження заяви на вимогу заявника або його представника видає (надсилає) йому письмове підтвердження реєстрації його заяви із зазначенням дати та номера реєстрації, крім випадків, якщо справа вирішується в момент подання заяви. Реєстрація заяви, поданої в електронній формі, підтверджується автоматично надісланим електронним повідомленням.
Згідно статті 43 Закону № 2073-IX у разі якщо заяву подано з порушенням встановлених законодавством вимог, посадова особа адміністративного органу, яка розглядає справу, приймає рішення про залишення заяви без руху. Адміністративний орган надсилає заявнику письмове повідомлення про залишення заяви без руху протягом трьох робочих днів з дня отримання заяви, а в разі особистого звернення із заявою негайно (за можливості) вручає під розписку таке повідомлення особі, яка подала заяву, безпосередньо в адміністративному органі.
У повідомленні про залишення заяви без руху зазначаються виявлені недоліки з посиланням на порушені вимоги законодавства, спосіб та строк усунення недоліків, а також способи, порядок та строки оскарження рішення про залишення заяви без руху.
Адміністративний орган встановлює строк, достатній для усунення заявником виявлених недоліків. За клопотанням заявника адміністративний орган може продовжити строк усунення виявлених недоліків.
Необґрунтоване залишення заяви без руху не допускається.
У разі усунення виявлених недоліків у строк, встановлений адміністративним органом, заява вважається поданою в день її первинного подання. При цьому строк розгляду справи продовжується на строк залишення заяви без руху.
Не допускається повторне залишення без руху заяви, в якій усунуто виявлені недоліки, зазначені в повідомленні про залишення заяви без руху.
За статті 47 Закону № 2073-IX під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності:
1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління;
2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта;
3) повідомляє заінтересованим особам про початок адміністративного провадження та про їхні права на участь в адміністративному провадженні;
4) повідомляє учасникам адміністративного провадження порядок ознайомлення з матеріалами справи, їхні права і обов`язки;
5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення та зауваження, довести обставини, що мають значення для вирішення справи;
6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі;
7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.
Витребування необхідних документів та відомостей, збирання доказів, проведення слухання у справі та інші процедурні дії під час адміністративного провадження здійснюються відповідно до вимог цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 49 Закону № 2073-IX адміністративний орган повідомляє адресата та заінтересованих осіб про початок адміністративного провадження невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів після його початку, у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі якщо адресат та/або заінтересована особа невідомі, адміністративний орган розміщує повідомлення на своєму офіційному веб-сайті або оприлюднює його в інший визначений законодавством спосіб.
У повідомленні зазначаються права та обов`язки учасника адміністративного провадження, у тому числі порядок ознайомлення з матеріалами справи, а також способи подання ним своїх пояснень та зауважень у справі та строк, протягом якого особа має право їх подати. Якщо необхідна особиста присутність учасника адміністративного провадження або його представника під час розгляду та вирішення справи (вчинення процедурної дії), у повідомленні наводиться обґрунтування такої необхідності.
Відповідно до статті 60 Закону № 2073-IX якщо задоволення заяви не потребує додаткових документів та відомостей, залучення учасників адміністративного провадження чи осіб, які сприяють розгляду справи, проведення експертизи чи вчинення інших підготовчих дій, справа повинна бути вирішена невідкладно, крім випадку, якщо невідкладне вирішення справи впливає на об`єктивність і законність рішення або потребує невиправданих витрат часу та інших ресурсів.
За статтею 61 Закону № 2073-IX справа розглядається у письмовому адміністративному провадженні, якщо вона не може бути вирішена невідкладно і при цьому заслуховування учасників адміністративного провадження не проводиться.
Відповідно до статті 63 Закону № 2073-IX учасник адміністративного провадження має право бути заслуханим адміністративним органом до прийняття рішення у справі, якщо таке рішення може негативно вплинути на його право, свободу чи законний інтерес, крім випадків, передбачених цим Законом.
Право учасника адміністративного провадження бути заслуханим реалізується ним шляхом подання до адміністративного органу своїх пояснень та/або заперечень у спосіб, передбачений цим Законом для подання заяви.
Адміністративний орган інформує учасника адміністративного провадження про можливі негативні наслідки його неучасті у провадженні та ненадання пояснень та/або заперечень у справі, у тому числі у разі оскарження адміністративного акта.
Заслуховування не проводиться, якщо: 1) необхідно вжити негайних заходів для запобігання заподіянню шкоди; 2) відповідно до законодавства вимагається негайне прийняття рішення; 3) адміністративний орган приймає відповідний адміністративний акт в автоматичному режимі; 4) прохання заявника є очевидно безпідставним.
З метою забезпечення належного, об`єктивного та швидкого з`ясування обставин справи за рішенням адміністративного органу може проводитися слухання у справі (далі - слухання) (частина 1 статті 66 Закону № 2073-IX).
За статтею 68 Закону № 2073-IX ведеться протокол слухання, який підписується посадовою особою адміністративного органу та надається для ознайомлення учасникам адміністративного провадження, які брали участь у слуханні. 
Учасник адміністративного провадження має право подати пояснення та/або заперечення щодо змісту протоколу слухання, що додаються до протоколу.
Згідно статті 69 Закону № 2073-IX за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Відповідно до частин 1, 3 статті 70 Закону адміністративний акт, як правило, приймається у письмовій (електронній або паперовій) формі. У випадках, передбачених законом, у тому числі з метою запобігання загрозі життю, здоров`ю громадян, майну або громадській безпеці, адміністративний акт може бути прийнято в усній формі.
Адміністративний акт, прийнятий в усній формі, доводиться до відома учасників адміністративного провадження шляхом усного повідомлення із зазначенням їх права на письмове підтвердження адміністративного акта, а також способів, порядку і строків оскарження акта.
Згідно статті 72 Закону № 2073-IX адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
Згідно статті 74 Закону № 2073-IX адміністративний акт набирає чинності стосовно учасника адміністративного провадження з дня доведення його до відома відповідної особи, якщо інший строк набрання ним чинності не передбачено законом або самим адміністративним актом.
Відповідно до частин 1, 3 статті 75 Закону № 2073-IX спосіб доведення адміністративного акта до відома особи визначається адміністративним органом відповідно до цього Закону, якщо інший спосіб не передбачений законом.
Доведення адміністративного акта до відома особи здійснюється шляхом:
1) вручення акта або надсилання його поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення);
2) надсилання на адресу електронної пошти чи передачі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку;
3) публічного оголошення, оприлюднення згідно з вимогами законодавства;
4) усного повідомлення у випадках, передбачених законом.
У справі за заявою адміністративний акт доводиться до відома особи у спосіб, зазначений нею в заяві (надсилається на вказану поштову адресу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення), у тому числі, за бажанням заявника, кур`єром за додаткову плату, на адресу електронної пошти чи передається з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, вручається особисто тощо). Якщо особа не зазначила спосіб доведення адміністративного акта до її відома, адміністративний акт надсилається за адресою її зареєстрованого місця проживання (перебування), місцезнаходження або в інший спосіб, передбачений цим Законом та іншими актами законодавства.
Адміністративний акт доводиться до відома особи невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів з дня його прийняття.
Недоведення адміністративним органом адміністративного акта до відома особи в установленому порядку є підставою для продовження строку оскарження такого акта (частина 5 статті 75 Закону № 2073-IX).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Суд зазначає, що належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура прийняття відповідного рішення.
Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення/документи взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася міська рада, коли досліджувала документи під час засідання, тобто встановити мотиви ухваленого рішення. Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про відмову у наданні дитині, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.
У той же час, як згадано судом вище, Порядок передбачає право звернення як за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання/перебування дитини як внутрішньо переміщеної особи, та і за місцем звернення, якщо місце проживання/перебування дитини не задеклароване/ не зареєстроване або задеклароване/зареєстроване на території, на якій ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованій російською федерацією, або за місцем виявлення такої дитини місцевими органами виконавчої влади та/або органами місцевого самоврядування.
Разом з тим надання довідки про взяття дитини на облік як внутрішньо переміщеної особи передбачено в разі її наявності, тобто не є обов`язковою.
Перебування території де проживає/перебуває дитина в Переліку територій на яких ведуться (велись) бойові дій, збройний конфлікт, окупація не є підставою для надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.
Суд вказує, що отримавши заяву позивача разом із документами, зареєструвавши її 10.03.2025, та така була призначення до розгляду на засіданні комісії 01.04.2025 (протокол №2), відповідачем порушено адміністративну процедуру щодо розгляду заяви з документами позивача, відповідач не повідомив адресата та заінтересованих осіб про початок адміністративного провадження, не витребовував у учасника додаткових документів задля усунення суперечностей, уточнення відомостей щодо дитини, не було запрошено учасника адміністративного провадження, який має право бути заслуханим адміністративним органом до прийняття рішення у справі, якщо таке рішення може негативно вплинути на його право, свободу чи законний інтерес, та який має право подати зауваження та пояснення.
Слід зазначити про необґрунтоване посилання позивача на не застосовано відповідачем норму статті 43 Закону № 2073-IX, оскільки остання підлягає до застосування в разі подання заяви і документів із порушенням вимог до форми, змісту заяви та порядку її подання.
До форми, змісту та порядку подання заяви і документів у відповідача зауважень не було, таких обставин судом не встановлено.
Суд також зазначає, що враховуючи п. 10 Порядку №268 рішення про надання або відмову в наданні статусу приймається органом опіки та піклування протягом 30 календарних днів з дати реєстрації заяви про надання статусу за результатами розгляду комісії з питань захисту прав дитини документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку. 
Враховуючи положення Закону № 2073-IX, заява позивача розглядалась на засіданні комісії 01.04.2025 та спірне рішення прийнято 30.04.2025, тобто рішення прийнято з дотриманням строків визначених п. 10 Порядку №268. 
Дії щодо вручення спірного рішення під розпис позивачу не порушують положень статті 75 Закону № 2073-IX.
Адміністративна процедура щодо розгляду поданих заяв не визначає строк прийняття рішення щодо заяви з моменту її реєстрації.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що спірне рішення прийнято з порушенням критеріїв, встановлених у частині другій статті 2 КАС України, необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання прав позивача на повідомлення про розпочату адміністративну процедуру, без зібрання додаткових документів, права бути заслуханим, надати пояснення, відповідно таке порушує права та законні інтереси позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд враховує, що відповідачем неналежним чином розглянуто заяву позивача разом із поданими документами, що виключає наявність підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дитині спірного статусу.
Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За встановлених судом обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання статусу дитині, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Решта доводів сторін не впливають на висновки суду.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи положення ст. 139 КАС України та часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 605,60 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241 - 246, 250, 262, 295 КАС України, суд -
в и р і ш и в:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 203 від 30 квітня 2025 року «Про відмову у наданні статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ОСОБА_2 ».
Зобов`язати Виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
В решті вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області (ЄДРПОУ 04054857) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок). 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.