ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/36046/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/36046/25 (головуючий суддя першої інстанції Юрков Е.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В: 

Позивач 18.12.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- визнати неправомірними дії та наказ командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідно наказу №63 від 25.10.2025 року;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 №63 від 25.10.2025 року щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана»;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 виключити зазначене дисциплінарне стягнення з його службової картки та видати відповідний наказ про незаконність накладеного дисциплінарного стягнень «сувора догана» від 25.10.2025 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що дисциплінарне стягнення є таким, що винесене безпідставно, необ`єктивно та з порушенням порядку проведення службового розслідування, а тому підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - старший лейтенант ОСОБА_1 у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №155 від 11.06.2024 року призначений на посаду начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №167 від 15.06.2024 року (по стройовій частині) старший лейтенант ОСОБА_1 з 15 червня 2024 року зарахований у списки військової частини НОМЕР_1 та на усі види забезпечення.
Позивач відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 липня 2025 року №01 є таким, що справи та посаду начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Комісією військової частини НОМЕР_1 у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №202 від 20 жовтня 2025 року проведено службове розслідування про факт невжиття заходів щодо надання доступу до платформи adl.mil.gov.ua службі авіації та протиповітряної оборони логістики/озброєння військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 .
Підставою для службового розслідування став рапорт позивача №4247/р від 18.10.2025 року про те, що начальник служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 не забезпечує службу авіації та протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 доступом до платформи adl.mil.gov.ua. (а.с.114).
Розглянувши матеріали розслідування, комісія дійшла висновку, що старший лейтенант ОСОБА_1 вчинив правопорушення, а саме: діючи всупереч вимогам ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України щодо необхідності беззастережного виконання наказів командирів, ініціативності військовослужбовця та його дисциплінованості, умисно не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо опрацювання рапорту молодшого сержанта ОСОБА_3 про забезпечення його доступом до платформи adl.mil.gov.ua.
Наказом командиром Військової частини НОМЕР_1 №63 від 25.10.2025 «Про результати службового розслідування» проведеного щодо факт невжиття заходів щодо надання доступу до платформи adl.mil.gov.ua службі авіації та протиповітряної оборони логістики/озброєння військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 »: 
- старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника служби захисту інформації у автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 визнано вважати таким, що не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 про опрацювання рапорту молодшого сержанта ОСОБА_3 про забезпечення його доступом до платформи adl.mil.gov.ua.; 
- у відповідності до вимог ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ накладено на старшого лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «сувора догана».
Не погодившись із наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач оскаржив такий наказ до суду. 

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі по тексту -Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 3 Закону №2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини 14 статті 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі по тексту - Статут, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).
Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Статтями 28-33 Статуту врегульовані поняття начальники та підлеглі, старші та молодші за військовим званням:
Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
За своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу;
Відповідно до статей 58, 59, 111 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Командир (начальник) зобов`язаний:
знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права;
планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;
негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;
знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;
організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;
постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки;
завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;
встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;
організовувати дотримання та неухильно особисто дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків у службовій діяльності;
показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;
постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права;
проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);
виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);
знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;
організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;
організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку;
здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків;
не допускати до участі у бойових діях військовослужбовців з числа призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які не пройшли курс базової загальновійськової підготовки або не мають бойового досвіду;
особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;
організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів;
контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі);
вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ;
організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження;
під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;
вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).
Командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства. Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (стаття 4 Дисциплінарного статуту).
Згідно з частинами першою, другою, третьою, шостою статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення. Застосування зброї допускається лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
За приписами статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
За приписами статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці. Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. У разі подання скарги старшому начальникові виконання дисциплінарного стягнення не зупиняється до надходження від нього розпорядження про скасування цього стягнення (стаття 96 Дисциплінарного статуту).
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено (стаття 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Статтею 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Як зазначено вище, старший лейтенант ОСОБА_1 у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №155 від 11.06.2024 року призначений на посаду начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 .
Комісією військової частини НОМЕР_1 у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №202 від 20 жовтня 2025 року проведено службове розслідування про факт невжиття заходів щодо надання доступу до платформи adl.mil.gov.ua службі авіації та протиповітряної оборони логістики/озброєння військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_4 .
Підставою для службового розслідування став рапорт позивача №4247/р від 18.10.2025 року про те, що начальник служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 не забезпечує службу авіації та протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 доступом до платформи adl.mil.gov.ua.
Так з матеріалів службового розслідування вбачається, що молодший сержант ОСОБА_3 23.09.2025 року приймав участь в вебінарі, організованого Міністерством оборони щодо змін до Наказу №81 МОУ «Про затвердження Порядку списання військового майна у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту», де було представлено посилання на навчальну платформу Національного університету оборони України. На цьому ресурсі організатори вебінару в подальшому викладали всі матеріали і записи відповідних вебінарів. З приводу отримання доступу до платформи організатори вебінару порадили звертатися до відповідальних служб своїх військових частин.
27.09.2025 року молодший сержант ОСОБА_3 звернувся з приводу доступу до ресурсу до начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , на що отримав відповідь, що він вперше про це чує і що на нього стосовно цієї ІКС УЛЗ, нічого не приходило.
Беручи до уваги, що доступ до платформи є службовою необхідністю, 15.10.2025 року молодший сержант ОСОБА_3 звернувся до безпосереднього начальника тимчасово виконуючого обов`язки начальника логістики - заступника командира ВЧ НОМЕР_1 з логістики капітана ОСОБА_5 і подав відповідний рапорт, який був ним погоджений.
Капітан ОСОБА_5 підписав рапорт молодшого сержанта ОСОБА_3 про надання доступу до навчальної платформи, яка буде використовуватись у службовій діяльності.
На рапорті про забезпечення служби авіації та протиповітряної оборони доступом до платформи adl.mil.gov.ua наявна резолюція командира ВЧ НОМЕР_1 щодо необхідності його опрацювання, зокрема ст.лейтенантом ОСОБА_1 та доповіді про результати рапортом.
Позивач відповів через рапорт №4247/р від 18.10.2025 року що «не забезпечує службу авіації та протиповітряної доступом до платформи adl.mil.gov.ua».
Платформа adl.mil.gov.ua не є відкритою для всіх користувачів і доступ до неї здійснюється тільки військовослужбовцям виключно за погодженням з командирами військових частини. Погодження здійснюється засобами системи електронного документообігу Збройних сил України.
Вказана ситуація має пряме відношення до навчального процесу щодо користування в майбутньому цим комплексом, зокрема, і службою авіації та протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 .
Дані щодо вказаного навчання також можуть висвітлюватись на платформі adl.mil.gov.ua.
Забезпечення доступу і сам доступ до платформи не є тотожними поняттями, оскільки останній надається адміністратором, а забезпечення доступу до платформи передбачає вчинення ряду дій, зокрема, перевірку правильності дій щодо отримання доступу, здійснення телефонних дзвінків, підготовка запитів, організація їх відправлення і т.д..
Проведення даної діяльності може бути доручено командуванням будь-якому військовослужбовцю з необхідними знаннями та навиками в незалежності від його посадових обов`язків та військового звання.
Покладені на військовослужбовця керівними документами обов`язки, жодним чином не є вичерпними і не звільняють його від виконання інших завдань визначених командуванням усно, письмово чи засобами зв`язку, що і мало місце у випадку необхідності опрацювання старшим лейтенантом ОСОБА_1 рапорту молодшого сержанта ОСОБА_3 ..
Старший лейтенант ОСОБА_1 мав достатні знання, час та досвід для виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про опрацювання рапорту молодшого сержанта ОСОБА_3 ..
В ході службового розслідування Комісією також встановлено коло службових обов`язків старшого лейтенанта ОСОБА_1 , зокрема, вивчався наказ командира військової частини НОМЕР_1 №771 від 31.12.2023 року, яким в тому числі вводилось у дію Положення про службу захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 та безпосередньо саме Положення.
Вивченням встановлено, що дійсно на службу захисту інформації в автоматизованих системах прямо не покладається обов`язок забезпечення доступу до навчальних платформ, однак на неї покладено обов`язок щодо організації та виконання заходів з навчання (перепідготовки, підвищення кваліфікації, тощо) користувачів автоматизованих систем військової частини НОМЕР_1 та забезпечення навчального процесу необхідним навчальним матеріалом.
Комісія встановила, що самоусунення старшого лейтенанта ОСОБА_1 від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про опрацювання рапорту молодшого сержанта ОСОБА_3 посягнуло на порядок організації внутрішньої служби у військовій частині НОМЕР_1 , тобто позивачем проігноровано заходи, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Окремо комісія звернула увагу на ту обставину, що старший лейтенант ОСОБА_1 мав виконати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про опрацювання рапорту молодшого сержанта ОСОБА_3 до 20.10.2025 року, про що мав доповісти рапортом, однак не маючи наміру виконувати вказаний наказ командира військової частини НОМЕР_1 , обмежився поданням 18.10.2025 року рапорту про те, що даний наказ не стосується очолюваної ним служби.
Комісія, розглянувши всі матеріали розслідування дійшла висновку, що старший лейтенант ОСОБА_1 вчинив правопорушення, а саме діючи всупереч вимогам ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, щодо необхідності беззастережного виконання наказів командирів, ініціативності військовослужбовця та його дисциплінованості - умисно не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо опрацювання рапорту мол.сержанта ОСОБА_3 про забезпечення його доступом до платформи adl.mil.gov.ua.
Відтак, причиною правопорушення є особиста недисциплінованість старшого лейтенанта ОСОБА_6 , недбале ставлення його до військової служби та виконання своїх службових обов`язків, нехтування ним вимог Статутів Збройних Сил України.
Суд вважає, що матеріалами службового розслідування в повній мірі доведено не виконання позивачем наказу командира військової частини НОМЕР_1 , а твердження позивача про те, що начальник служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 не забезпечує службу авіації та протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 доступом до платформи adl.mil.gov.ua не є об`єктивною причиною, яка перешкодила йому виконати вчасно наказ, а лише свідчить про його професійний рівень та ставлення до виконання покладених на нього обов`язків.
Крім того суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 року у справі №420/9472/23 зазначив, що проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Виходячи з встановлених обставин і наведеного правового регулювання, суд приходить висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог про визнання неправомірними дії та наказу №63 від 25.10.2025 року командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 щодо притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_8 , начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 до дисциплінарної відповідальності. 
З огляду на незадоволення основних позовних вимог, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/36046/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року в адміністративній справі № 160/36046/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя В.А. Шальєва