Справа № 173/1156/23
Номер провадження1-кп/173/20/2026 

В И Р О К 
іменем України
14 травня 2026 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023041430000154 від 06 квітня 2023 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Дніпровське, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб., який було неодноразово продовжено та діє по теперішній час.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.
Так, ОСОБА_4 , є військовозобов`язаним в особливий період, 28 березня 2023 року пройшов військово-лікарську комісію за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами якої визнаний придатним до військової служби відповідно до абз. 3 п. 3.2 Наказу № 402 від 14.08.2008 МОУ «Про затвердження Положення про військову-лікарську експертизу в ЗСУ».
28.03.2023 о 10 год. 00 хв. ОСОБА_4 в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , отримав бойову повістку на 30.03.2023, в якій був попереджений про відповідальність відповідно до положення ст. 17, 65 Конституції України та ст. 336 Кримінального кодексу України, яку він підписав особисто.
Однак, ОСОБА_4 не бажаючи виконувати загальний обов`язок відбувати військову службу, покладеного на громадян України, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення ст. 65 Конституції України, ст. 1, 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, який було неодноразово продовжено та діє по теперішній час, ст. 17 Конституції України, діючи умисно, протиправно, маючи на меті ухилитися від призову за мобілізацією, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо призову за мобілізацією, будучи військовозобов`язаним та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився від призову на військову службу за мобілізацією та проходження військової служби, та умисно не з`явився на відправлення у зазначений у повістці пункт і строк 30.03.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для проходження військової служби.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому правопорушення. Пояснив, що дійсно у 2023 він отримав повістку-виклик до військомату, але за даною повісткою для проходження медичного огляду не прийшов. В подальшому працівниками відділу комплектування та соціальної підтримки він був доставлений до приміщення відділу, пройшов медичний огляд і був визнаний придатним до несення військової служби та йому була вручена бойова повістка. У призначений день та час він не з`явився для відправлення на військову службу, так як не був готовий нести військову службу, боявся крові та не є «воїном» за особистими якостями характеру. Крім того, між ним та цивільною дружиною на той час виникла сварка через це, дружина не хотіла щоб він йшов служити, оскільки у них є малолітня дитина. В свідоцтві про народження дитини зазначено лише його ім`я в графі по батькові дитини, тобто інформація про батька зазначена зі слів матері. Додав, що на його утриманні знаходиться мати, якій він допомагає та вагітна цивільна дружина. Зазначив, що він не проти допомагати ЗСУ, але зброю до рук брати боїться. Строкову службу не проходив, служити боїться, оскільки переживає за своє життя, а в тюрмі сидіти не хоче. Просив призначити йому покарання з іспитовим строком, щоб був час вирішити питання з мамою, цивільною дружиною та піти проходити військову службу. 
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні зазначив, що жодна людина не хоче загинути, війна вже триває 5 років. Аліпов хоче проходити військову службу, але йому потрібен час владнати сімейні обставини, тому просив визначити йому покарання з іспитовим строком. 
Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор, також не оспорював фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає не доцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочинів, які ніким не оспорюються.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, який тривалий час ухилявся від явки до суду, перебував у розшуку та за клопотанням обвинуваченого судом надавалась можливість виправитись та піти на військову службу, але він знову почав скриватись від суду, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання, з урахуванням відсутності обставин які як пом`якшують, так і обтяжують відповідальність обвинуваченого, його ставлення до скоєного, за ст. 366 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ст. 366 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. 
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.
Разом з цим, суд приймає до уваги досудову доповідь органу пробації від 29.05.2025, згідно з якої орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінює як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як високий. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливо без обмеження або позбавлення волі на певний строк. Проте висновок досудової доповіді має рекомендаційний характер.
Згідно з роз`ясненнями п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
За таких обставин, судом враховано, що ОСОБА_4 критично ставиться до скоєного, має постійне місце проживання, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно не працює, не має сім`ї та утриманців, має місце реєстрації та проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що вчинене ним кримінальне правопорушення віднесене до не тяжкого злочину, суд вважає за необхідне визначити йому міру покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ст. 336 КК України.
Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», не лише покарати за вчинення кримінального правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню ним так і іншими особами злочинів.
Щодо твердження захисника та обвинуваченого про застосування ст. 75 КК України суд вважає необхідним зазначити про відсутність підстав для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
В даному випадку, факт того, що обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив умисні дії щодо ухилення від мобілізації, переконливо свідчить про свідоме нехтування своїм конституційним обов`язком громадянина України з захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Крім того, суд приймає до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду після перебування в розшуку та його прибуття до суду заявив клопотання надати час, щоб він визначився щодо укладення контракту та проходження військової служби, однак здійснив повторні дії з ухилення від явки до суду, у зв`язку з чим знову був оголошений у розшук. Мати обвинуваченого повідомила поліцейським про те, що її син з нею не спілкується приблизно 2 роки і де він перебуває їй не відомо. Зважаючи на перебуванні вищевказаної справи на розгляді суду близько трьох років обвинувачений так і не вжив відповідних (конкретних) дій щодо залагодження своєї провини, шляхом виконання свого військового обов`язку.
Судом також враховано ситуацію, яка наразі склалася в країні - збройну агресією РФ та конституційний обов`язк кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений ОСОБА_4 умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створюватиме в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації. (Постанова ВС колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 листопада 2023 року справа N 641/1067/23 провадження N 51-5308 км 23).
Вище зазначене (тяжкість правопорушення, його фактичні обставини, тощо), як і дані які підтверджують явну суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 , встановлене небажання останнього виконання конкретних дій щодо залагодження своєї провини, на переконання суду виключає застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України при призначенні покарання.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Під час судового розгляду, враховуючи наявність ризику переховування від суду, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який слід залишити до набрання вироком законної сили.
Частиною 5 ст. 72 КК України передбачено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Таким чином, у строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 363-368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Початок відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення за вказаним кримінальним провадженням з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. 
Залишити ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у вигляді триманні під вартою. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1