Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 704/1405/25
30 квітня 2026 р. м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Дьяченка Д.О.
при секретарі Табачківській М.М., 
розглянувши у судовому засіданні в м. Тальне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики. На підставу своїх вимог посилається на те, що 18 грудня 2022 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір позики. За договором позики від 18 грудня 2022 року відповідачка отримала від позивача готівкою грошові кошти в сумі 124 000 (сто двадцять чотири тисячі) гривень на строк до 18 грудня 2024 року. Факт укладання договору, передачі грошових коштів та отримання їх відповідачкою 18 грудня 2022 року підтверджується свідками та фотокопією розписки відповідно до ст. 1047 ЦК України. Фотокопія розписки додається до позовної заяви, оскільки оригінал примірника розписки втрачено, але факт передачі позивачем грошових коштів в позику відповідачці додатково може бути підтверджено поясненнями свідків. 
Також за договором позики від 24 серпня 2023 року відповідачка отримала від позивача готівкою грошові кошти в сумі 500 доларів США на строк до 01 вересня 2024 року. Сума позики за даним договором в гривневому еквіваленті визначається на дату повернення зазначену в борговій розписці на 01.09.2024 року. Курс НБУ на 01.09.2024 р. становив 41,1901 грн. за 1 долар США. Сума боргу за договором позики від 24.08.2023 року складає: 500,00 (доларів США) * 41,1901 грн. = 20 595,05 грн. Факт укладання договору, передачі грошових коштів та отримання їх відповідачкою 24 серпня 2023 року підтверджується оригіналом розписки відповідно до ст. 1047 ЦК України. Станом на дату подання позову відповідачка вказаними за договорами позики суми не повернула, від виконання свого обов`язку ухиляється. Позивач вживав досудових заходів врегулювання спору, намагався вирішити питання щодо повернення боргу та неодноразово звертався до відповідачки з приводу повернення боргу. Неодноразові нагадування позивача про необхідність повернення грошей результату не дали: ОСОБА_2 грошові кошти на момент подання позовної заяви до суду позивачу так і не повернула, та не пояснюючи обставин зникла та не виходить на зв`язок. При цьому, факт наявності зобов`язання повернути позивачу гроші за договором позики відповідачкою не заперечується. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідачки грошові кошти на загальну суму 158635,50 грн., що включає в себе суму боргу, інфляційні витрати та 3% річних, а також стягнути судові витрати по справі в розмірі 26586,35 грн.
Представник позивача адвокат А.М. Маланич в судовому засіданні позов підтримав повністю.
Представник відповідача адвокат О.М. Тригуб в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що позивач вимагає стягнути 124000 грн. посилаючись на копію розписки від 18.12.2022, однак не надав її оригіналу. Копія документу, відповідно до ст. 95 ЦПК України не може бути належним доказом, а оригінал відсутній, тому відсутнє і зобов`язання за даним документом, так як неможливо перевірити справжності підпису та можливого факту його знищення через повернення боргу. Також звертає увагу на те, що в тексті розписки зазначені прізвища свідків, однак їх підписи відсутні. Відповідачка не заперечує факту написання даної розписки, однак заперечує факт отримання коштів від позивача, а позивач не надав жодних доказів їх передачі відповідачці. Щодо розписки від 24.08.2023 р. про позику в розмірі 500 дол. США, то позивач незаконно нарахував інфляційні витрати, оскільки інфляція стосується лише щодо гривневих розрахунків. Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 25000 грн. вважає, що ця сума є завищеною та не співмірною зі складністю справи, тому просить суд відмовити в її задоволенні повністю. Натомість, просить суд стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати по оплаті послуг адвоката в розмірі 15000 грн., які повністю підтверджені наданими доказами.
Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані по справі, приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного:
Позивач стверджує, що за договором позики від 18 грудня 2022 року відповідачка отримала від позивача готівкою грошові кошти в сумі 124 000 гривень на строк до 18 грудня 2024 року. Факт укладання договору, передачі грошових коштів та отримання їх відповідачкою 18 грудня 2022 року підтверджується свідками та фотокопією розписки відповідно до ст. 1047 ЦК України. Фотокопія розписки додається до позовної заяви, оскільки оригінал примірника розписки втрачено, але факт передачі позивачем грошових коштів в позику відповідачці додатково може бути підтверджено поясненнями свідків
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18).
Таким чином, оскільки у позивача відсутній оригінал розписки від 18.12.2022, а факт виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем у даному випадку не може підтверджуватись показаннями сторони та свідків, то суд приходить до висновку, що факт отримання коштів відповідачем від позивача в розмірі 124000 грн. не доведений належними доказами, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Стосовно інших позовних вимог, суд зазначає наступне:
Згідно із оригіналом розписки від 24.08.2023 р. ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 в борг 500 дол. США і зобов`язується повернути їх до 01.09.2024 р. 
Відтак грошове зобов`язання відповідача ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.
В позовній заяві позивач стверджує, що борг згідно даної розписки йому не було повернуто і суду не надано доказів повернення боргу.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та підлягає виконанню у встановлений строк (термін), що встановлений договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання за розпискою від 24.08.2023 р. не виконала, а тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики в розмір 500 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 20595 грн. 05 коп. 
Щодо стягнення за розпискою від 24.08.2023 р. інфляційних витрат в розмірі 2721,08 грн. та 3% річних в розмірі 495,97 коп., суд приходить до наступних висновків:
Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З урахуванням викладеного правового регулювання, враховуючи, що в Україні з 22.02.2024 року по даний час діє воєнний стан, а позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 01.09.2024 р. по 20.10.2025 р. то суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення судових витрат по справі, суд дійшов наступних висновків:
Позивач просив суд стягнути судові витрати по справі в розмірі 26586,35 грн., які складаються з витрат на правову допомогу – 25000 грн. та сплати судового збору в розмірі 1586,35 грн. 
Оскільки суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача боргу на суму 20595 грн. 05 коп., що становить 12,98% від заявлених позовних вимог, то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, що становитиме 3245 грн. за правову допомогу та 250,91 грн. за оплату судового збору, в загальній сумі 3495,91 грн. 
Щодо клопотання відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн., то суд вважає, що оскільки вимоги позивача задоволені на 12,98%, то з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно (87,02%) в розмірі 13053 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 530, 625, 1046 ЦК України, ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 24.08.2023 року в сумі 20595 грн. 05 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі - 3245 грн. за правову допомогу та 250 грн. 91 коп. за оплату судового збору, що становить загальну суму 3495 грн. 91 коп.
Решту частину позовних вимог залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 13 053 грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повне рішення складено 30.04.2026.

Суддя Д.О. Дьяченко