КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2026 року справа №320/9464/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов Державної судової адміністрації України (адреса вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020 ЄДРПОУ 26255795) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (адреса вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001 ЄДРПОУ 00015622) про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу,

встановив:

Представник позивача Державної судової адміністрації України звернулась у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом (Документ сформований в системі «Електронний суд») до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу, у якому просить суд: 
-Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу, винесену у виконавчому провадженні від 19.01.2026 ВП № 79878792 про накладення штрафу.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2026 року ухвалено позовну заяву залишити без руху.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2026 постановлено відкрити провадження та розгляд (формування і збереження) судової справи здійснювати в електронній формі.
Позиція позивача ґрунтується на тому, що постанова державного виконавця від 19.01.2026 ВП №79878792 про накладення на Державну судову адміністрацію України штрафу у розмірі 10 200 грн є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки невиконання рішення суду було зумовлене наявністю об`єктивних та поважних причин. Позивач зазначає, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 у справі №320/8739/24 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Територіального управління ДСА України в місті Києві з 17.02.2024, а рішенням того ж суду від 15.10.2025 у справі №320/61435/24 його поновлено на цій же посаді з іншої дати, а саме з 19.01.2025 (у подальшому у виконавчому провадженні зазначено також дату 06.01.2025). Обидва рішення в частині поновлення були звернуті до негайного виконання. Разом з тим, як зазначає позивач, фактичне відрахування ОСОБА_1 зі штату Територіального управління ДСА України в місті Києві відбулося лише 17.10.2025 на підставі наказу ТУ ДСА України в місті Києві від 17.10.2025 №104/к «Про відрахування зі штату та виплату компенсації при звільненні ОСОБА_1 ». При цьому відповідний наказ був підписаний самим ОСОБА_1 після ухвалення судових рішень про його поновлення. На думку позивача, наведені обставини свідчать про те, що на момент ухвалення рішень суду про поновлення накази про звільнення фактично не були реалізовані, а тому виконання рішення в частині поновлення на посаді ускладнювалося тим, що особа формально ще не була відрахована зі штату. Позивач також вказує, що виконання рішень суду у запропонований спосіб породжує суперечності щодо визначення дати поновлення, оскільки існують два судові рішення про поновлення однієї особи на одній посаді, але з різних дат. На переконання позивача, це створює ризик «задвоєння» трудового стажу та може призвести до порушення вимог законодавства про державну службу і трудового законодавства, а також унеможливлює належне внесення записів до трудової книжки. З огляду на це ДСА України звернулася до суду із заявами про роз`яснення порядку виконання зазначених рішень, зокрема щодо способу поновлення ОСОБА_1 на посаді за наявності різних дат поновлення та з урахуванням того, що фактичне звільнення відбулося вже після ухвалення рішень суду. У задоволенні заяви про роз`яснення рішення у справі №320/8739/24 ухвалою суду від 19.11.2025 було відмовлено, після чого ДСА України подала апеляційну скаргу, а ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2025 відкрито апеляційне провадження. Позивач зазначає, що після відкриття 24.12.2025 виконавчого провадження №79878792 ДСА України листом від 29.12.2025 повідомила орган державної виконавчої служби про обставини, які, на її думку, унеможливлювали виконання рішення суду, а також про вжиття заходів для врегулювання питання виконання судових рішень. Крім того, позивач повідомив державного виконавця про наявність іншого виконавчого провадження щодо виконання рішення про поновлення тієї ж особи на посаді, але з іншої дати, та просив зупинити або відстрочити виконавчі дії й утриматися від накладення штрафу. На думку позивача, державний виконавець не врахував наведені обставини та безпідставно застосував штрафні санкції. Позивач вважає, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» штраф може бути накладений лише у разі невиконання рішення без поважних причин, тоді як у даному випадку існували об`єктивні перешкоди для виконання рішення суду, про які державний виконавець був належним чином повідомлений. У зв`язку з цим позивач стверджує, що постанова державного виконавця про накладення штрафу прийнята без достатніх правових підстав, оскільки невиконання рішення суду не залежало виключно від волі боржника, а було пов`язане з необхідністю визначення належного способу виконання судових рішень та усунення суперечностей між ними.
23.04.2026 представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скерував письмовий відзив.
Позиція відповідача ґрунтується на тому, що постанова державного виконавця про накладення штрафу на ДСА України є законною та прийнята у межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження». Відповідач зазначає, що 24.12.2025 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби на підставі виконавчого листа №320/8739/24, виданого 27.10.2025 Київським окружним адміністративним судом, відкрито виконавче провадження №79878792 щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального управління ДСА України в місті Києві з 17.02.2024. Відповідач посилається на положення статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких рішення про поновлення на роботі підлягає невідкладному виконанню та вважається виконаним з дня видання відповідного наказу або розпорядження про поновлення працівника на роботі. Також відповідач зазначає, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження №79878792 було направлено боржнику – ДСА України в порядку, визначеному статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження», через електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», а також стягувачу для відома. У постанові було зазначено, що рішення суду підлягає негайному виконанню, а боржник зобов`язаний повідомити державного виконавця про його виконання протягом трьох днів, тобто до 29.12.2025. За твердженням відповідача, 05.01.2026 відділом примусового виконання рішень отримано лист ДСА України від 29.12.2025 №10-26307/25, у якому боржник послався на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 у справі №320/8739/24 та від 15.10.2025 у справі №320/61435/24, а також на наказ ТУ ДСА України в місті Києві від 05.11.2025 №109/к, яким скасовано наказ від 17.10.2025 №104/к «Про відрахування зі штату та виплату компенсації при звільненні ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника ТУ ДСА України в місті Києві. Водночас відповідач зазначає, що у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 у справі №320/8739/24 встановлено, що наказ т.в.о. Голови ДСА України від 16.02.2024 №8/06 у частині звільнення позивача фактично не був реалізований, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2024 було зупинено дію зазначеного наказу до ухвалення рішення у справі, у зв`язку з чим запис про звільнення до трудової книжки не вносився, а остаточний розрахунок із працівником не проводився. Відповідач вважає, що поновлення ОСОБА_1 на посаді мало бути здійснене саме наказом Голови ДСА України, оскільки відповідно до підпункту 19 пункту 9 Положення про Державну судову адміністрацію України Голова ДСА України уповноважений призначати та звільняти начальників територіальних управлінь ДСА України. У зв`язку з цим відповідач стверджує, що судове рішення не було виконано, оскільки наказ Голови ДСА України про поновлення ОСОБА_1 на посаді не видавався, а ДСА України надала державному виконавцю лише наказ ТУ ДСА України в місті Києві від 05.11.2025 №109/к. При цьому відповідач зазначає, що ТУ ДСА України в місті Києві не є учасником справи №320/8739/24 та стороною виконавчого провадження №79878792. Відповідач також вказує, що 06.01.2026 у зв`язку з невиконанням рішення суду без поважних причин у встановлений строк на ДСА України було накладено штраф у розмірі 5100 грн. Станом на 19.01.2026, за твердженням відповідача, рішення суду у справі №320/8739/24 залишалося невиконаним, а наказ Голови ДСА України про поновлення ОСОБА_1 на роботі виданий не був. У зв`язку з цим 19.01.2026 постановою державного виконавця у ВП №79878792 на ДСА України накладено штраф у розмірі 10 200 грн. Крім того, відповідач зазначає, що ДСА України не надала державному виконавцю доказів існування обставин, які б перешкоджали виданню наказу про поновлення ОСОБА_1 або скасуванню наказу від 16.02.2024 №8/06. Також відповідач вказує, що 09.02.2026 до Головного управління Національної поліції у місті Києві направлено повідомлення про кримінальне правопорушення щодо можливого умисного невиконання посадовими особами ДСА України виконавчого листа №320/8739/24 від 27.10.2025. Відповідач зазначає, що 09.02.2026 виконавче провадження №79878792 закінчено на підставі пункту 11 статті 39 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на викладене, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ДСА України відсутні.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Встановлені судом обставини.
Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 19.01.2026 прийнято постанову ВП №79878792 про накладення на Державну судову адміністрацію України штрафу у розмірі 10 200 грн у зв`язку з невиконанням рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 у справі №320/8739/24. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 у справі №320/8739/24 задоволено позов ОСОБА_1 до ДСА України, визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. Голови ДСА України від 16.02.2024 №8/06 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального управління ДСА України в місті Києві з 17.02.2024 та допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді. 
Крім того, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 у справі №320/61435/24 визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. Голови ДСА України від 18.12.2024 №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено останнього на посаді начальника Територіального управління з 19.01.2025 та звернуто рішення в цій частині до негайного виконання. 
Таким чином, судом встановлено, що зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_1 поновлено на одній і тій самій посаді з різних дат, а саме: з 17.02.2024 та з 19.01.2025. 
Відповідно до наказу Територіального управління ДСА України в місті Києві від 17.10.2025 №104/к «Про відрахування зі штату та виплату компенсації при звільненні ОСОБА_1 » фактичне відрахування ОСОБА_1 зі штату відбулося 17.10.2025, про що ТУ ДСА України в місті Києві листом від 23.10.2025 №2-3480/25 повідомило ДСА України. 
Судом встановлено, що наказ про відрахування зі штату був підписаний самим ОСОБА_1 після ухвалення рішень суду про його поновлення. У зазначеному наказі днем звільнення визначено 17.10.2025. 
ДСА України звернулася до Київського окружного адміністративного суду із заявами про роз`яснення порядку виконання рішень від 01.10.2025 у справі №320/8739/24 та від 15.10.2025 у справі №320/61435/24, зокрема щодо способу поновлення ОСОБА_1 на посаді за наявності різних дат поновлення та з урахуванням того, що на момент ухвалення судових рішень він не був фактично відрахований зі штату. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 у справі №320/8739/24 у задоволенні заяви ДСА України про роз`яснення рішення суду відмовлено. Не погодившись із зазначеною ухвалою, ДСА України подала апеляційну скаргу. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №320/8739/24. 
24.12.2025 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79878792 на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 у справі №320/8739/24. 
Листом від 29.12.2025 №10-26307/25 ДСА України повідомила відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про наявність різних дат поновлення ОСОБА_1 на посаді згідно з рішеннями суду та зазначила, що виконання одного із рішень може призвести до невиконання іншого в частині дати поновлення. 
Також у зазначеному листі ДСА України повідомила про наявність іншого виконавчого провадження ВП №79565810 щодо виконання виконавчого листа у справі №320/61435/24, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Територіального управління ДСА України в місті Києві з іншої дати, а саме з 06.01.2025. 
Судом встановлено, що у листі від 29.12.2025 ДСА України просила державного виконавця зупинити або відстрочити виконавчі дії та утриматися від накладення штрафу. 
19.01.2026 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП №79878792 про накладення на ДСА України штрафу у розмірі 10 200 грн.
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування. 
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404- VIII).
Положеннями статті 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 2 статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Положеннями статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно із статтею 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З викладеного вище слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
Також з наведених норм вбачається, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання рішення боржником. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.
Водночас, із наданих суду матеріалів не вбачається, які саме перевірочні дії були здійснені державним виконавцем під час перевірки виконання рішення суду, яким чином державним виконавцем встановлено відсутність поважних причин його невиконання, а також чи надано належну та мотивовану оцінку доводам ДСА України щодо наявності двох судових рішень про поновлення однієї особи на посаді з різних дат та обставин, пов`язаних із фактичним відрахуванням ОСОБА_1 зі штату лише 17.10.2025.
Згідно вище зазначеного, накладення штрафу за невиконання рішення суду, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. 
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. 
Верховний Суд у постанові від 06.08.2021 у справі №280/2456/19 зазначив, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Водночас, притягуючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, державний виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. 
Верховний Суд у постанові від 21 січня 2020 року у справі №640/9234/19 зазначив, що даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII . Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. 
Таким чином, Законом № 1404-VIII передбачено застосування штрафних санкцій до боржника виключно за умови невиконання без поважних причин вимог, викладених у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Судом встановлено, що позивач повідомляв державного виконавця про обставини, які, на його думку, ускладнювали виконання рішення суду, зокрема щодо наявності різних судових рішень про поновлення однієї особи на посаді з різних дат та обставин фактичного відрахування ОСОБА_1 зі штату лише 17.10.2025.
Водночас, незважаючи на наведені позивачем обставини, 19.01.2026 державним виконавцем винесено постанову ВП №79878792 про накладення на ДСА України штрафу у розмірі 10 200 грн.
Суд виходить із того, що застосування штрафу відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» можливе у разі невиконання рішення суду без поважних причин, а тому державний виконавець при вирішенні питання про накладення штрафу зобов`язаний надати оцінку доводам боржника щодо наявності обставин, які перешкоджають виконанню рішення суду.
При цьому виконання судового рішення не може оцінюватися виключно через призму волевиявлення боржника, а підлягає перевірці також з урахуванням наявності об`єктивних можливостей його виконання та правового регулювання спірних правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Верховного суду України: від 24.03.2015 по справі № 21-66а15, від 30.06.2015 по справі № 21-1044а15 та від 30.06.2015 по справі № 21-660а15.
Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 року № 560/594/20 зазначив, що невиконання боржником рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин, то наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У Постанові Верховного Суду від 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 викладено висновок щодо застосування пункту 3 частини другої статті 2 КАС України, відповідно до якого критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1)логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Отже, для вирішення питання про правомірність накладення штрафу державний виконавець був зобов`язаний не лише встановити факт невиконання рішення суду, а й надати належну оцінку причинам такого невиконання та з`ясувати, чи були вони поважними.
При цьому саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення, зокрема в частині підтвердження того, що невиконання рішення суду відбулося без поважних причин.
Водночас постанова про накладення штрафу має бути належним чином мотивованою, містити оцінку фактичних обставин, на які посилався боржник, та обґрунтування причин відхилення відповідних доводів.
Однак із матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем було надано належну правову оцінку доводам ДСА України щодо наявності двох судових рішень про поновлення однієї особи на посаді з різних дат, звернення позивача із заявами про роз`яснення способу виконання судових рішень, а також обставинам фактичного відрахування ОСОБА_1 зі штату лише 17.10.2025.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами відсутність поважних причин невиконання рішення суду та не підтверджено обґрунтованість винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів, спрямованих на припинення виконавчого провадження та скасування заходів примусового виконання після втрати виконавчим документом юридичної сили, є протиправною.
Водночас підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не вбачається, оскільки на момент її винесення така постанова була прийнята на підставі чинного виконавчого документа та відповідала вимогам закону.
Так, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.
Судові витрати по справі.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується квитанцією № 77 вiд 10 березня 2026 року, копія якої долучена до матеріалів справи.
З огляду на зазначене, а також те, що позовна заява була подана до суду у електронному вигляді з використанням системи «Електронний суд», з урахування ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Керуючись статтями 2-3, 5-15, 72-77, 90, 122, 132, 139, 229, 242-246, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

вирішив:

Позов Державної судової адміністрації України (адреса вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020 ЄДРПОУ 26255795) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (адреса вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001 ЄДРПОУ 00015622) про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу, винесену у виконавчому провадженні від 19.01.2026 ВП № 79878792 про накладення штрафу.
Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.