Справа № 521/2167/26
Номер провадження № 2/521/3550/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

"20" травня 2026 р. м. Одеса
Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі: 
головуючого судді Поліщук І.О.. 
за участю секретаря судового засідання Коржеван В.А. 
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору, 

В С Т А Н О В И В:
До Хаджибейського районного суду м. Одеса надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду та справу передано судді Поліщук І.О.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 02.07.2024 року між ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з іншої сторони, був укладений попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенко С.О. за р. №1127. Відповідно до п.1 Договору Сторона 1 зобов`язувалася на умовах, зазначених у цьому Попередньому договорі, у строк не пізніше 02.07.2027 року продати належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а Сторона 2 зобов`язується купити зазначене нерухоме майно. Відповідно до п.4 Договору загальна ціна договору буде складати 768 550 гривень, що є еквівалентом 19 000 доларів США. Відповідно до положень п.5 Договору з метою підтвердження дійсних намірів Покупця та забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором щодо укладення Основного договору, предметом якого буде продаж зазначеного в п.1 Договору нерухомого майна, Покупець сплачує Продавцю забезпечувальний платіж у розмірі 768 550 гривень, що є еквівалентом 19 000 доларів США. При цьому, 364 000 гривень було сплачено до моменту підписання цього договору, а решта 404 500 гривень сплачуються протягом 36 календарних місяців у розмірі 278 доларів США щомісячно. На виконання умов Договору відповідач сплатив 9000 доларів США та 2 платежі по 278 доларів, всього 9 556 доларів США. Починаючи з вересня 2024 року щомісячні оплати не здійснюються. Станом на 17.02.2026 року було сплачено 9 556 доларів США.
Посилаючись на вказані фактичні обставини позивач просила розірвати попередній договір від 02.07.2024 року, який укладений між ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з іншої сторони та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенко С.О. за р.№1127
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2026 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 05 березня 2026 року о 12 год. 00 хв.
23.02.2026 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява, якою він позовні вимоги підтримав та у випадку його неявки просив справу розглянути у його відсутність. Крім того, представника позивача надав рішення у справах №521/10557/22 та 521/10562/22 за аналогічних фактичних обставин, які розглядалися Малиновським районним судом м.Одеси.
У судове засідання, яке призначено на 05.03.2026 року учасники справи не з`явилися, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 22.04.2026 року. 
08.04.2026 року від представника ОСОБА_5 – адвоката Колеснікова І.Л. через «Електронний суд» надійшло клопотання про залучення ОСОБА_6 до участі у цивільній справі № 521/2167/26 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 22.04.2026 року клопотання представника ОСОБА_5 – адвоката Колеснікова І.Л. про залучення ОСОБА_6 до участі у цивільній справі № 521/2167/26 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залишено без задоволення.
У судове засідання, яке призначено на 22.04.2026 року учасники справи не з`явилися.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 22.04.2026 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору закрито та призначено справу до судового розгляду на 19 травня 2026 року.
У судове засідання, яке призначено на 19 травня 2026 року учасники справи не з`явилися.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, а саме за допомогою судової повістки направленої відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, яка повернута на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву відповідач не подав, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило.
Суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України вирішити справу в заочному порядку з огляду на те, що відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилась у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, суд проводить розгляд цивільної справи за наявними у справі матеріалами.
Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.
02.07.2024 року між ОСОБА_3 (надалі за текстом – Сторона 1), з однієї сторони, та ОСОБА_2 (надалі за текстом Сторона 2), з іншої сторони, був укладений попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенко С.О. за р. №1127 (надалі - Договір). 
Відповідно до п.1 Договору Сторона 1 зобов`язується на умовах, зазначених у цьому Попередньому договорі, у строк не пізніше 02.07.2027 року продати належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а Сторона 2 зобов`язується купити зазначене нерухоме майно. 
Відповідно до п.4 Договору загальна ціна договору буде складати 768 550 гривень, що є еквівалентом 19 000 доларів США. Відповідно до положень п.5 Договору з метою підтвердження дійсних намірів Покупця та забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором щодо укладення Основного договору, предметом якого буде продаж зазначеного в п.1 Договору нерухомого майна, Покупець сплачує Продавцю забезпечувальний платіж у розмірі 768 550 гривень, що є еквівалентом 19 000 доларів США. 
При цьому, 364 000 гривень було сплачено до моменту підписання цього договору, а решта 404 500 гривень сплачуються протягом 36 календарних місяців у розмірі 278 доларів США щомісячно. На виконання умов Договору відповідач сплатив 9000 доларів США та 2 платежі по 278 доларів, всього 9 556 доларів США. 
Починаючи з вересня 2024 року щомісячні оплати не здійснюються. Станом на 17.02.2026 року було сплачено 9 556 доларів США.
Надаючи правову оцінки правовідносинам, які виникли між учасниками справи суд враховує наступне. 
До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору. 
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. 
У постанові ВП ВС у справі №444/9519/12 зазначено про те, що право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття – «значної міри» – позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок – він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.
Відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.
Контрагент може порушити як основне зобов`язання, заради якого укладався договір, так і будь-який інший договірний обов`язок. Якщо має місце порушення будь-якого договірного обов`язку, у кредитора теоретично виникає право на розірвання договору, але і таке порушення має бути істотним для наділення кредитора правом на судове розірвання порушеного договору.
Оскільки частина друга статті 651 ЦК України вказує на те, що договір може бути розірвано і в деяких випадках, передбачених законом або договором, то і в цьому випадку має застосовуватись критерій істотності порушення договірних умов, оскільки зворотнє може призвести до того, що кредитор, який має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке положення є неприпустимим, оскільки може підірвати стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності тяжкості порушення і відповідальності.
Незастосування критерію істотності позбавляє порушника можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує кредитора відмовлятися від договору (розривати) під прикриттям найменшого порушення.
При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) неусунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.
Одним із факторів, що може братися до уваги, є питання про те, наскільки боржник, який порушив договір, реально заінтересований у збереженні договору: чи не спричинить розірвання договору для нього значної шкоди. Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення.
В даному випадку відповідач з вересня 2024 року щомісячні оплати не здійснюються. Доказів зворотного матеріали справи не містять.
На думку суду, така пасивна поведінка може свідчити про втрату інтересу відповідача у збереженні договору.
Натомість, позивач, майже 2 роки не отримує платежі, які визначені договором та очевидно піддається майновим обмеженням.
У зв`язку із цим, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору задовольнити.
Розірвати попередній договір від 02.07.2024 року, який укладений між ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з іншої сторони та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенко С.О. за р.№1127.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 20 травня 2026 року.

Суддя І.О. Поліщук