ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 914/464/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 (головуюча - Скрипчук О. С., судді: Галушко Н. А., Орищин Г. В.) і рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 (суддя Гоменюк З. П.) у справі
за позовом керівника Жовківської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області
до: (1) ОСОБА_1 , (2) Фермерського господарства «БІОКОНЦЕПТ-ГАРДЕНІЯ»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області
про зобов`язання повернути земельні ділянки та усунення перешкод у користуванні та розпорядженням земельними ділянками шляхом скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок
(за участю представників: прокурор - Цимбалістий Т.О., відповідача-2 - Медвідь А.Б.) 
Обставини встановлені судами
1. За результатами розгляду поданих 16.04.2014 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-1) клопотань Головне управління Держземагентства у Львівській області трьома наказами від 24.04.2014 № 13-172/16-14-СГ, № 13-173/16-14-СГ, № 13-171/16-14-СГ надало ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення трьох земельних ділянок орієнтовною площею відповідно 5,4973 га, 14,0130 га та 19,0519 га для ведення фермерського господарства. 
2. Іншими трьома наказами від 29.05.2014 №13-668/16-14-СГ та № 13-669/16-14-СГ, від 03.06.2014 № 13-740/16-14-СГ Головне управління Держземагентства у Львівській області затвердило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та надало в оренду ОСОБА_1 три земельні ділянки для ведення фермерського господарства, строком на 49 років а саме: площею 5,4973 га (кадастровий номер 4622180400:03:000:0521), площею 14,0130 га (кадастровий номер 4622182300:06:000:0370), площею 19,0519 га (кадастровий номер 4622180400:02:000:0235) (далі разом - спірні земельні ділянки).
3. На підставі вказаних наказів 26.08.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Львівській області та ОСОБА_1 укладені три договори оренди спірних земельних ділянок № 8, № 5 та № 6.
4. 29.08.2014 та 03.09.2014 ОСОБА_1 у встановленому порядку зареєстрував право оренди спірних земельних ділянок, а 03.06.2016 створив Фермерське господарство «БІОКОНЦЕПТ-ГАРДЕНІЯ» (далі - ФГ «БІОКОНЦЕПТ-ГАРДЕНІЯ», відповідач-2).
Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову 
5. Керівник Жовківської окружної прокуратури Львівської області (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області (далі - Рада, позивач) до ОСОБА_1 та ФГ «БІОКОНЦЕПТ-ГАРДЕНІЯ» про зобов`язання повернути Раді спірні земельні ділянки та усунення перешкод територіальній громаді в особі Ради в користуванні та розпорядженні спірними земельними ділянками шляхом скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 цими земельними ділянками.
6. Позов мотивований тим, що при зверненні із заявою про надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства відповідач-1 надав не належного обґрунтування потреби у земельних ділянках відповідної площі, не відобразив інформації щодо складу фермерського господарства, наявності матеріально-технічної бази, трудових ресурсів та реальної спроможності здійснювати фермерську діяльність. 
7. Прокурор також звертав увагу на те, що надання відповідачу-1 більше однієї земельної ділянки без проведення земельних торгів свідчить про штучне використання спрощеної процедури створення фермерського господарства з метою обходу вимог статті 134 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) щодо конкурентного порядку набуття права користування землею. Такі дії призвели до неправомірного набуття речових прав на землі державної власності з порушенням публічних інтересів.
Короткий зміст оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
8. Господарський суд Львівської області рішенням від 19.11.2025, яке залишив без змін Західний апеляційний господарський суд постановою від 11.03.2026, в позові відмовив. 
9. Суди констатували, що приписи Закону України «Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV) не містять заборони на надання громадянину в користування одночасно кількох земельних ділянок для ведення фермерського господарства. ОСОБА_1 реалізував своє право на отримання земельних ділянок для створення фермерського господарства одноразово та в подальшому створив відповідне фермерське господарство, а отже дотримався вимог закону.
10. Доводи про недоліки клопотань відповідача-1 про надання земельних ділянок прокурор не підтвердив належними та допустимими доказами.
Касаційна скарга
11. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, прокурор звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги 
12. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення:
- статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, статей 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV щодо відповідності клопотання про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства вимогам законодавства, та його неналежного розгляду; щодо можливості отримання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства без проведення процедури земельних торгів без врахування висновків щодо застосування цих норм у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15, від 29.01.2020 у справі № 927/83/19, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19, від 23.05.2018 у справі № 389/29/17-ц, від 27.06.2018 у справі № 924/863/17, від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц, від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц, від 25.09.2019 у справі № 397/30/17, від 29.01.2020 у справі № 927/83/19, від 30.06.2021 у справі № 917/1134/19, від 07.03.2023 у справі №922/3108/19, від 07.03.2023 у справі № 908/1447/20, від 08.03.2023 у справі № 908/423/20, від 14.03.2023 у справі №922/1974/19, від 18.03.2023 у справі № 911/14/20, від 07.06.2023 у справі №922/3737/19, від 13.06.2023 у справі № 908/1445/20, від 09.08.2023 у cправі № 922/1832/19, від 10.01.2024 у cправі № 922/1130/23, від 16.01.2024 у справі № 615/986/20, від 05.02.2025 у справі № 917/1476/23, від 16.04.2025 у справі №917/675/24; постановах Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-157гс14, від 03.02.2016 у справі № 6-2902цс15, від 11.05.2016 у справі № 6-2903цс15, від 18.05.2016 у справі № 6-248цс16, від 23.12.2016 у справі №635/6568/15-ц; 
- статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на мирне володіння майном, без врахування висновків Верховного Суду у постановах від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 06.07.2020 у справі № 914/2618/16, від 20.07.2020 у справі № 923/196/20, від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19, від 23.04.2019 у справі № 902/1090/16, від 09.08.2023 у справі №922/1832/19.
13. Прокурор зазначає, що до виділення ОСОБА_1 спірних земельних ділянок, останньому вже було надано в оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку державної власності, а тому спірні земельні ділянки могли бути надані останньому тільки на конкурентній основі. При цьому відсутні підстави стверджувати, що ГУ Держземагенства у Львівській області при передачі в оренду земельних ділянок пересвідчилось у наявності реальної можливості для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 , необхідності виділення земельної ділянки відповідного розміру з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, перевірило, чи матиме можливість фермерське господарство, створене заявником, обробляти орендовані землі, чи буде досягнута законна мета оренди земельної ділянки.
Позиція відповідача-2 у відзиві на касаційну скаргу
14. Вважає доводи касаційної скарги безпідставними і такими, що грунтуються на нерелевантних правових висновках Верховного Суду. Просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржувані судові рішення залишити без змін погоджуючись з мотивами судів попередніх інстанції.
Позиція Верховного Суду
15. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
16. У статті 31 ЗК України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).
17. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу.
18. Положеннями частин 2, 3 статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.
19. У свою чергу стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею, матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.
20. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду в постановах від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц та від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 (на які посилається прокурор) при вирішенні спору про правомірність надання та використання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок, визначений статтею 7 Закону № 973-IV, як спеціального щодо статті 123 ЗК України.
21. За змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV, заява громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною 1 статті 7 цього Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.
22. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. 
23. В іншому випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.
24. Закон № 973-IV передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми даного Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови.
25. Можливість передачі земельних ділянок державної та комунальної форми власності для ведення фермерського господарства юридичним особам, тобто після створення громадянином фермерського господарства та його державної реєстрації відповідно до вимог статті 8 Закону № 973-IV, без проведення земельних торгів, діючим законодавством України не передбачена.
26. Таким чином, передача громадянину земельної ділянки для ведення фермерського господарства здійснюється без проведення земельних торгів (аукціону) тоді, коли земельна ділянка передається громадянину, який виявив бажання займатися фермерським господарством саме для створення фермерського господарства та реєстрації його у встановленому законом порядку, а не для розширення земельного банку вже існуючого фермерського господарства.
27. Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 та від 15.01.2020 у справі №627/1351/18 наголошено, що можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладанням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для реєстрації останнього, натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.
28. За обставинами цієї справи ГУ Держземагентства у Львівській області за результатом розгляду поданих ОСОБА_1 одночасно заяв від 16.04.2014 прийняло рішення про надання останньому спірних земельних ділянок також одночасно. Після отримання спірних земельних ділянок ОСОБА_1 створив ФГ «БІОКОНЦЕПТ-ГАРДЕНІЯ», яке стало фактичним користувачем відповідних земельних ділянок. 
29. Без проведення земельних торгів будь-яких додаткових земельних ділянок державної чи комунальної власності ні ОСОБА_1 , ні створене ним фермерське господарство не отримували.
30. Відтак, суди обґрунтовано визнали безпідставними законодавчо не обґрунтоване посилання прокурора на те, що спірні земельні ділянки неправомірно отриманні ОСОБА_1 у пільговому порядку без дотримання процедури земельних торгів.
31. Верховний Суд зазначає, що прокурор у касаційній скарзі цитує загальні усталені правові висновки Верховного Суду у цій категорії спорів, ключові з яких наведені вище у цій постанові та послідовно відтворені в численних судових рішеннях суду касаційної інстанції, частину з яких наводить і прокурор. 
32. Проте висновки судів попередніх інстанцій не суперечать, а навпаки відповідають наведеним усталеним правовим висновкам Верховного Суду. Різний результат вирішення спорів у вказаних прокурором справах пов`язаний не з відмінністю правозастосування, а з істотною відмінністю фактичних обставин, які стосувалися, зокрема ситуацій, за яких громадянин до створення фермерського господарства отримав земельну ділянку для ведення фермерського господарства, проте вже після створення такого фермерського господарства повторно звертався до уповноваженого органу з метою отримання в користування додаткових земельних ділянок на пільгових умовах без проведення земельних торгів (аукціону).
33. Суди попередніх інстанцій також встановили, що прокурор не підтвердив належними та допустимими доказами обставину відсутності належного обґрунтування ОСОБА_1 підстав отримання земельних ділянок в контексті дійсності його волевиявлення створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду. Так, прокурор долучив до позову копії відповідних заяв ОСОБА_1 неналежної якості, без додатків до вказаних заяв. У зв`язку з цим місцевий господарський суд витребував відповідні докази в учасників справи, однак ГУ Держгеокадастру у Львівській області повідомило суд про знищення відповідних документів з огляду на сплив строку зберігання.
34. У цій частині доводи касаційної скарги прокурора зводяться до необхідності повторного дослідження доказів, їх переоцінки та встановлення інших фактичних обставин справи, ніж ті, що встановлені судами попередніх інстанцій. Однак наведене виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України.
35. Беручи до уваги викладене, а також зважаючи на підстави та зміст позову прокурора, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог.
36. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення заявленого прокурором позову по суті Верховний Суд не розглядає аргументи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як такі, що не мають правового значення для вирішення цього спору.
37. За таких обставин наведена прокурором підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження під час касаційного розгляду справи. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
38. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
39. Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
40. Звертаючись із касаційною скаргою, прокурор в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не спростував висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування останніми норм матеріального і порушення норм процесуального права, які призвели до прийняття незаконних судових рішень.
41. За таких обставин суд касаційної інстанції вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Розподіл судових витрат
42. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 ГПК України необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 і рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/464/25 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Міщенко І.С.
Судді Берднік І.С.
Зуєв В.А.