ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/693/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , скаржник)

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.05.2026 (головуючий - суддя Мартинюк С.В., судді Золотарьова Я.С., Фещенко Ю.В.)

у справі за первісним позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк)
до 1) Приватного підприємства «Торговий дім «Січ» (далі - Підприємство);
2) ОСОБА_1 
про стягнення 1 244 832,36 грн,
за скаргою  ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Антона Юрійовича (далі - приватний виконавець) у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025 у цій справі.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Причиною звернення до Верховного Суду є перевірка застосування апеляційним судом норм права, за результатами яких постановлено ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.

1. Короткий зміст обставин справи
1.1.  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, в якій просив:

- поновити строк на подання скарги, визнати неправомірними дії приватного виконавця у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 щодо визначення вартості майна боржника ОСОБА_1 на підставі звіту суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006», без дати, з датою затвердження 29.08.2025;
- визнати звіт про незалежну оцінку майна боржника ОСОБА_1 , виконаного в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006», без дати, з датою затвердження 29.08.2025, таким, що не підлягає використанню при визначенні стартової ціни під час проведення торгів з реалізації майна;
- зобов`язати приватного виконавця провести повторну оцінку майна боржника з дотриманням вимог законодавства.

1.2. Господарський суд Запорізької області ухвалою від 24.11.2025 у цій справі клопотання ОСОБА_1 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи залишив без задоволення та у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025 у справі №908/693/24 відмовив.

1.3. Не погодившись з вказаною вище ухвалою, з використанням засобів поштового зв`язку ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

1.4. Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.11.2025 у справі №908/693/24 залишив без руху та надав апелянту строк 10 днів з дня отримання цієї ухвали на усунення вказані недоліків апеляційної скарги, а саме: здійснити оплату судового збору в сумі 3 028,00 грн, докази чого надати суду.

1.5. Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 23.03.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.11.2025 у справі №908/693/24 повернув заявникові без розгляду.

1.6.  ОСОБА_1 повторно звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив: 

- поновити строк на апеляційне оскарження;
- ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.11.2025 скасувати; - задовольнити скаргу у повному обсязі; 
- визнати неправомірними дії приватного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 щодо визначення вартості майна боржника на підставі звіту суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ "Земля Плюс 2006", без дати, з датою затвердження 29.08.2025;
- визнати звіт про незалежну оцінку майна боржника, виконаний в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "Земля Плюс 2006", без дати, з датою затвердження 29.08.2025, таким, що не підлягає використанню при визначенні стартової ціни під час проведення торгів з реалізації майна; 
- зобов`язати приватного виконавця провести повторну оцінку майна боржника з дотриманням вимог законодавства; 
- для забезпечення повноти апеляційного розгляду призначити у справі оціночно-будівельну експертизу, доручивши її Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, з постановкою питань, вказаних у клопотанні скаржника від 06.11.2025.

1.7. Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 17.04.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.11.2025 у справі №908/693/24 залишив без руху; надав апелянту строк 10 днів з дня отримання ухвали на усунення вказаних недоліків апеляційної скарги, а саме: надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність таких підстав.

2. Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
2.1. Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 04.05.2026 у цій справі відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.11.2025 у справі №908/693/24.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1.  ОСОБА_1 , посилаючися на ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення з порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та справу повернути до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права, зокрема, вимог статей 119, 256, 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та порушення принципу ефективного доступу до правосуддя, а саме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); звертає увагу, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження є об`єктивно непереборними, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки конкретності наданих доказів, оперативності дій скаржника, очевидному факту постійних обстрілів міста Запоріжжя; на думку скаржника, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції проявив надмірний формалізм, що позбавило скаржника реального доступу апеляційного перегляду судового рішення. 

5. Позиція інших учасників справи
5.1. Банк у письмових запереченнях на касаційну скаргу зазначив про необґрунтованість доводів скаржника, просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

5.2. Від Підприємства та приватного виконавця відзиви на касаційну скаргу до Суду не надійшли.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
6.1. Суд апеляційної інстанції встановив, що:

- Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 17.04.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.11.2025 у справі №908/693/24 залишив без руху та надав апелянту строк 10 днів з дня отримання ухвали для усунення вказаних недоліків апеляційної скарги, а саме: надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність таких підстав;
- від ОСОБА_1 29.04.2026 засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження;
- щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження заявник зазначив, що первісна апеляційна скарга подана у межах встановленого законом строку. Після залишення апеляційної скарги без руху скаржником у встановлений судом строк сплачено судовий збір та 20.02.2026 до Центрального апеляційного господарського суду засобами електронного зв`язку направлено скан-копію квитанції про сплату судового збору;
- разом з тим, як зазначає апелянт, вказаний документ до суду не надійшов;
- з метою з`ясування причин ненадходження електронного повідомлення представник скаржника звернувся до провайдера мережі;
- за результатами перевірки встановлено, що сеанс обробки та надсилання електронного повідомлення не був завершений належним чином у зв`язку зі збоєм електроживлення;
- апелянт посилається на те, що 20.02.2026 у місті Запоріжжі діяли погодинні відключення електроенергії, зумовлені дефіцитом в енергосистемі та наслідками обстрілів об`єктів критичної інфраструктури;
- помешкання представника скаржника перебувало у черзі відключень 5.2, відповідно до якої електропостачання відсутнє з 18:00 до 23:00;
- на підтвердження наведених обставин ОСОБА_1 додано лист ТОВ « 16Х НЕТВОРК» від 07.04.2026 та скріншот з офіційного сайту АТ «Запоріжжяобленерго» щодо графіків відключення електроенергії на 20.02.2026;
- з огляду на викладене апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

6.2. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження вказав, зокрема таке:

- розглянувши нове клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, апеляційний господарський суд визнав підстави, зазначені апелянтом у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними;
- суд зважає на те, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги та підтверджені належними доказами;
- звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями ГПК України. Зловживання процесуальними правами не допускається;
- для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків;
- сторони зобов`язані виявляти належну процесуальну обачність та цікавитися станом відомих їм судових проваджень, особливо у випадку, коли скаржник зацікавлений в оперативному вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження, оскільки саме він не погоджується з рішенням суду попередньої інстанції та ставить під сумнів його законність;
- інформація про стан розгляду судових справ є відкритою та доступною, а кожна заінтересована особа має можливість отримати відомості про прийняті судом процесуальні рішення, зокрема через контакт-центр суду, Єдиний державний реєстр судових рішень, а також із використанням електронного кабінету учасника судового процесу;
- Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.02.2026 про залишення апеляційної скарги без руху належним чином повідомив про необхідність усунення недоліків апеляційної скарги та роз`яснив, що у разі їх не усунення у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику (частина четверта статті 174, частина шоста, восьма статті 260 ГПК України);
- крім цього, представник апелянта має зареєстрований електронний кабінет, за допомогою якого мав можливість у будь-який час перевірити інформацію про стан розгляду поданої апеляційної скарги та рух справи;
- у цьому випадку апелянт не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух поданої ним апеляційної скарги та статус заяви про усунення недоліків апеляційної скарги, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим, безоплатним і цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень, а також електронним кабінетом та іншими доступними засобами отримання інформації;
- апелянт, за умови розумної процесуальної обачності, мав можливість в період з 20.02.2026 до 23.03.2026 переконатися в отриманні апеляційним судом його первісної заяви про усунення недоліків апеляційної скарги та повторно направити заяву про усунення недоліків апеляційної скарги;
- апелянтом не наведено переконливих доводів щодо вжиття всіх необхідних і можливих заходів, які б свідчили про існування об`єктивно непереборних обставин, що унеможливлювали своєчасне та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема контролю за рухом поданих до суду документів та результатом їх електронного надсилання;
- при цьому, у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке міститься у заяві про усунення недоліків апелянт посилається фактично на ті самі обставини (воєнний стан в країні, обстріли, тривалі повітряні тривоги, відключення електричної енергії, технічні недоліки в роботі мережі Інтернет), які були викладені в апеляційній скарзі і яким вже надано оцінку судом апеляційної інстанції в ухвалі про залишення її без руху;
- відсутність електроенергії, відсутність доступу до мережі Інтернет, тривалі повітряні тривоги не можуть бути основною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги, оскільки вони не мають постійного та безперервного характеру, а тому не доводять фактичну неможливість подання апеляційної скарги в строк, передбачений статтею 256 ГПК України;
- посилання заявника на технічні труднощі, пов`язані з надсиланням процесуальних документів в електронній формі та наслідками перебоїв електропостачання, за своїм характером є обставинами організаційного та технічного характеру, які належать до сфери внутрішньої організації процесуальної діяльності сторони;
- такі обставини є суб`єктивними та залежать від належної організації здійснення процесуальних дій самим заявником, зокрема контролю за фактичним надходженням поданих документів до суду та використання доступних засобів перевірки руху справи;
- особа, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана виявляти належну процесуальну обачність та вживати всіх можливих заходів для своєчасного виконання процесуальних обов`язків, у тому числі щодо належного подання процесуальних документів і контролю за результатом їх направлення.

6.3. Беручи до уваги усе вищенаведене та аналогічне первісному обґрунтування апелянтом причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення у цій справі, суд апеляційної інстанції виснував, що наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у цій справі необґрунтованими, які пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру, а не об`єктивними обставинами, у зв`язку з чим визнані судом неповажними.

6.4. Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, апелянтом не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Запорізької області від 24.11.2025 у справі №908/693/24 та не усунено недоліків апеляційної скарги.

6.5. З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду не підлягає задоволенню, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити відповідно до пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Верховний Суд ухвалою від 03.06.2026, зокрема, відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України, у порядку письмового провадження без повідомлення/виклику учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. Предметом касаційного оскарження у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції, якою суд відмовив у відкритті апеляційного провадження.

8.2. Верховний Суд виходить з того, що предметом оскарження у цій справі не є рішення суду, яким вирішено спір, і не ухвала про повернення апеляційної скарги від 23.03.2026, яка не оскаржена ОСОБА_1

8.3. Отже, перед Верховним Судом поставлено питання перевірки доводів касаційної скарги щодо відмови судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження (ухвала від 04.05.2026), означених у пункті 4.1 цієї постанови.

8.4. Суд виходить з того, що у статті 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої цієї статті).

8.5. У рішенні від 13.06.2019 №4-рн/2019 Конституційний Суд України зазначив, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції; забезпечення права на апеляційний перегляд справи одна з конституційних засад судочинства спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо (абзац тринадцятий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини зазначеного рішення).

8.6. Право на апеляційний перегляд справи, передбачене пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, є гарантованим правом на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 17.03.2020 №5-р/2020).

8.7. Водночас таке право не є абсолютним і може бути обмежений (наприклад, сплатою судового збору, строком на оскарження, наявністю "процесуальних фільтрів"), але ці обмеження мають переслідувати легітимну мету та бути пропорційними.

8.8. Верховний Суд у контексті доводів й покликань скаржника стосовно порушення судом апеляційної інстанції принципу ефективного доступу до правосуддя, а саме статті 6 Конвенції, зазначає таке.

8.9. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

8.10. У справі «Пономарьов проти України» (пункти 40, 41 рішення ЄСПЛ) ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, яке гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

8.11. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (пункти 34 рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України).

8.12. Отже, з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб, законом встановлюються певні процесуальні обмеження, метою яких є забезпечення ефективності судочинства.

8.13. Так, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у справі регламентовано відповідним процесуальним законом ГПК України, відповідно до частини першої статті 254 якого учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

8.14. Згідно із частиною першою статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8.15. Отже, законом встановлено як дату початку перебігу строку, так і строк на апеляційне оскарження судового рішення.

8.16. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 256 ГПК України).

8.17. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу (частина третя статті 256 ГПК України).

8.18. Інститут строків у господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

8.19. Отже, встановлення процесуальних строків передбачено законом з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК України певних процесуальних дій.

8.20. Водночас, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 ГПК України, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

8.21. Зокрема, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без руху, якщо така скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (частина третя статті 260 ГПК України).

8.22. Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

8.23. Отже, апелянт має право подати клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

8.24. Виходячи зі змісту частин другої та третьої статті 256 ГПК України, клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. Водночас, поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. Такі висновки є послідовними та містяться в постановах Верховного Суду від 30.07.2025 у справі №910/5829/19, від 04.11.2024 у справі №910/2552/23, від 10.04.2018 у справі №918/115/16, від 19.06.2018 у справі №912/2325/17, від 18.01.2019 у справі №921/396/17-г, від 19.06.2020 у справі №926/1037-б/15.

8.25. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

8.26. Отже, в кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

8.27. Водночас, у разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 ГПК України.

8.28. Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

8.29. Верховний Суд звертається до правової позиції, яка викладена у постанові від 24.07.2023 у справі №200/3692/21, в якій суд зазначив, що процесуальний строк може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
1) первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулося у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
2) повторне подання апеляційної скарги відбулося у межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
3) скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
3) доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
4) наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 вказала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони в причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
З огляду на викладене, суд враховує: (1) чи первісне звернення до суду відбулося у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження; (2) чи повторне подання скарги відбулося упродовж розумного строку; (3) чи на момент повторного звернення скаржником усунуто недоліки, які стали підставою для повернення вперше поданої скарги; (4) чим підтверджується наявність таких обставин.

8.30. ОСОБА_1 мотивував клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження тим, що:

- скаржник отримав ухвалу від 13.02.2026 про залишення апеляційної скарги без руху 16.02.2026;
- з метою усунення недоліків апеляційної скарги апелянт сплатив судовий збір 20.02.2026 та в той же день близько 18:00 год. його представник засобами електронного зв`язку надіслав скан-копію квитанції до суду апеляційної інстанції;
- сенс обробки та надіслання електронних повідомлень не був коректно завершений через збій в електроживленні;
- у м. Запоріжжі 20.02.2026 діяли жорсткі погодинні відключення електроенергії (ГПВ), викликані як дефіцитом в енергосистемі, так і наслідками ранкових ворожих обстрілів критичної інфраструктури (близько 6:00 год. ранку);
- помешкання представника скаржника перебувало в черзі відключень 5.2 (відключення відбувалося з 18:00 год. до 23:00 год), в підтвердження чого надано скріншоти з сайту АТ «Запоріжжяобленерго»;
- представник скаржника 24.03.2026 (наступний день після отримання ухвали про повернення апеляційної скарги) вжив заходи для встановлення причин ненадходження електронного листа;
- інтернет-провайдером ТОВ « 16Х НЕТВОРК» здійснено перевірку стану роботи мережі у зазначений період, яку завершено 07.04.2026 та встановлено, що збій стався через нестабільну роботи енергомережі.

8.31. Зі змісту оскаржуваної ухвали (дивись розділ 6 цієї постанови) вбачається, що суд апеляційної інстанції надав оцінку наведеним вище доводам ОСОБА_1 та дійшов висновку, що вказані причини пропуску строку є неповажними.

8.32. Крім цього, суд апеляційної інстанції вказав, що апелянт, за умови розумної процесуальної обачності, мав можливість в період з 20.02.2026 до 23.03.2026 переконатися в отриманні апеляційним судом його первісної заяви про усунення недоліків апеляційної скарги та повторно направити заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

8.33. Верховний Суд у контексті наведених доводів касаційної скарги відзначає, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

8.34. З правового аналізу норми статті 119 ГПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він поновленню. Відтак, суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

8.35. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

8.36. Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

8.37. Водночас норми ГПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

8.38. Відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником, і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк. Таких висновків дійшов Верховний Суд також у постанові Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №9/430-05-11867.

8.39. Верховний Суд ураховує, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право, а не обов`язок, тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями ГПК України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

8.40. Колегія суддів, ураховуючи наведене вище у своїй сукупності, дійшла висновку, що доводи скаржника про поважність причин / підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, наведеними як в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, так і в касаційній скарзі не є такими, що узгоджуються з нормативно-правовим регулюванням спірних правовідносин та правовими позиціями Верховного Суду щодо вмотивованості та обґрунтованості підстав для поновлення процесуального строку.

8.41. Невиконання скаржником вимог процесуального законодавства, зокрема недоведеність ним поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку, наділяє суд апеляційної інстанції правом відмовити у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.

8.42. Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку із чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

8.43. Звернення з апеляційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений в апеляційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

8.44. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя, четверта статті 13 ГПК України).

8.45. Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є змагальність сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

8.46. Згідно з вимогами статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

8.47. Верховний Суд наголошує, що вирішення питання про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження має вирішуватися з урахуванням конкретних обставин справи.

8.48. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

8.49. Верховний Суд висновує, що оцінюючи правомірність обмеження доступу до правосуддя, слід враховувати практику ЄСПЛ, відповідно до якої право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати допустимим процесуальним обмеженням. Такі обмеження є сумісними з гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо вони мають легітимну мету та є пропорційними і не порушуватимуть саму суть права. Колегія суддів зауважує, що стаття 6 Конвенції не містить визначення «легітимна мета», втім приклади таких легітимних цілей містить практика ЄСПЛ. Пропорційність є одним із важливих принципів у практиці ЄСПЛ, вона вимагає щоб між законною метою, яку переслідує держава, і тими засобами, до яких вона вдається щоб її досягти, існував справжній баланс. Пропорційність вимагає знаходження справедливого балансу між правами особи і суспільним інтересом.

8.50. Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, з огляду на конкретні обставини цієї справи, дійшов заснованого на правильному застосуванні пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

8.51. Водночас, Суд враховує, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, який, дослідивши та оцінивши всі наведені скаржником обставини (причини) пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції в їх сукупності, вважав, що такі не свідчать про існування об`єктивно непереборних та пов`язаних з істотними перешкодами чи труднощами обставин для своєчасного вчинення процесуальних дій щодо оскарження судового рішення.

8.52. У такий спосіб скаржник, який не згодний з наведеними апеляційним судом мотивами в аспекті відхилення зазначених ним обставин пропуску строку на апеляційне оскарження, по суті намагається ініціювати повторну оцінку обставин та доводів, які вже були належним чином досліджені судом апеляційної інстанції та фактично визнані необґрунтованими.

8.53. Крім цього, ураховуючи предмет оскарження та ухвалення в цій справі остаточного рішення, яким вирішено спір, слід зазначити таке.

8.54. За змістом статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

8.55. Згідно з положеннями частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

8.56. У контексті зазначеного Суд зауважує, що наведене не може свідчити про застосування у цьому випадку надмірного формалізму щодо дотримання процесуального строку, так як встановлений процесуальним законом строк апеляційного оскарження забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, забезпечує виконання рішення суду, в той час як ОСОБА_1 , апеляційна скарга якого надійшла до суду апеляційної інстанції з пропуском строку саме через незабезпечення скаржником належної організації процесу оскарження судового рішення, ураховуючи повторне подання апеляційної скарги та те, що протягом місяця апелянт не вживав заходів щодо перевірки стану розгляду його апеляційної скарги після надсилання ним доказів сплати судового збору, та мав обґрунтовану можливість дізнатися про факт не доставки електронного листа до постановлення ухвали про повернення апеляційної скарги, не надав жодних переконливих доказів реальної наявності у нього перешкод для реалізації права на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції в межах строку, визначеного статтею 256 ГПК України.

8.57. Суд враховує, що запровадження строку, в межах якого сторона, в цьому випадку ОСОБА_1 , може звернутися до суду, зокрема, з апеляційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

8.58. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, зокрема, з апеляційною скаргою, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

8.59. Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовав практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску, які мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

8.60. Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду та не може розцінюватись як надмірний формалізм та/або порушення права на доступ до суду, зокрема, з огляду на фактичний стан виконання судового рішення, що є остаточним і яким вирішено спір. Тобто право на поновлення строку щодо апеляційного оскарження не повинно порушувати право стягувача на виконання рішення суду. 

8.61. Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, який у межах наведених скаржником обставин (причин) пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, вважав, що скаржником у поданій заяві не наведено нових, об`єктивно непереборних обставин, які б виникли незалежно від його волі та перешкодили вчасному зверненню до суду з апеляційною скаргою.

8.62. З урахуванням наведеного Верховний Суд визнає необґрунтованими доводи скаржника про те, що апеляційний господарський не досліджував належним чином і не оцінював у сукупності обставини подання апеляційної скарги, а також доводи, наведені на обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у контексті наявності підстав для поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги з інших поважних причин.

8.63. Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження. Судом не встановлено порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухваленого судового рішення, а відтак підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

8.64. Колегія суддів наголошує, що суд апеляційної інстанції дотримався алгоритму дій, який є необхідним під час розгляду апеляційної скарги, поданої учасником справи з пропуском строку на апеляційне оскарження, та прийняв процесуальне рішення, що відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому доводи скаржника щодо порушення судом норм процесуального права відхиляються як необґрунтовані.

8.65. Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до заперечення ОСОБА_2 установлених судом апеляційної інстанції обставин справи та тверджень про надання доказам неправильної оцінки, без урахування меж касаційного перегляду та повноважень суду касаційної інстанції, визначених у статті 300 ГПК України.

8.66. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені Банком у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.67. Враховуючи підстави касаційного оскарження наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати
10.1. Судовий збір, сплачений скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі №908/693/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова 

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова