Справа №345/555/26 
Провадження № 1-кп/345/203/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10.06.2026 м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючої судді       ОСОБА_1 ,
секретаря        ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш матеріали кримінального провадження № 12026096170000001 з обвинувальним актом про обвинувачення 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з вищою освітою, одруженої, на утриманні троє малолітніх дітей, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
з участю прокурора       ОСОБА_4 ,
обвинуваченої       ОСОБА_3 ,
захисника      ОСОБА_5 ,
потерпілої       ОСОБА_6 ,
представника потерпілого     ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 умисно заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.
07.01.2026 близько 17:45 год. ОСОБА_3 перебувала в АДРЕСА_1 та № 10, де у неї на грунті ревнощів виник конфлікт з ОСОБА_6 , у ході якого в ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_3 на грунті ревнощів, з метою спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно, нанесла ОСОБА_6 один удар долонею правої руки в ділянку обличчя з лівої сторони та один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя, а саме: в ділянку носа.
Продовжуючи свій протиправний умисел на нанесення тілесних ушкоджень, приблизно о 18:00 годині ОСОБА_3 , перебуваючи на вул. Павлика в м Калуш Івано-Франківської області, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_6 два удари рукою в область обличчя, внаслідок чого остання впала на землю, а ОСОБА_3 нанесла їй декілька ударів руками та ногами в область лівої ноги, грудної клітки та в ділянку рук.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, синцями та саднами в ділянці голови, підкон?юнктивальним крововиливом лівого очного яблука, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров?я, а також садна та синці в ділянці грудної клітки, обох рук та лівої ноги, які згідно висновку експерта від 23.01.2026 відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачена у судовому засіданні вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала повністю та пояснила, що 07.01.2026 близько 18:00 год. в дворі по вул. Драгоманова вона вирішила зустрітися з потерпілою, бо до неї дійшли слухи, що остання має відносини з її чоловіком. В ході розмови з потерпілою між ними виникла суперечка, під час якої вона вдарила її долонею по обличчю близько двох разів, зокрема, по щоці та в ніс. Після чого, зважаючи, що ця подія відбувалася у людному місці, вони сіли в автомобіль та поїхали на об`їзну, щоб продовжити розмову, оскільки вона не хотіла, щоб про її сімейні проблеми слухали інші люди. Приїхавши на вул. Павлика, вона завдала останній ще два удари рукою в область обличчя. Остання впала на землю, оскільки було слизько, був лід. Тоді вона нанесла їй ще декілька ударів рукою та ногою в область бедра, грудної клітки та в ділянку руки. Потерпіла добровільно сіла на заднє сидіння автомобіля і поїхала з нею на вул. Павлика. Наперед вона не знала, куди саме їде. Випадково зупинилася на вул. Павлика, бо там не було людей. Кається у вчиненому, більше такого не повториться, хотіла відшкодувати шкоду, однак потерпіла відмовилася.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження фактичних обставин суд обмежив допитом обвинуваченої, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченою та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, зокрема, доказів на підтвердження винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої  ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження, а її неправомірні дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки вона умисно заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченій  ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії кримінального проступку, особу обвинуваченої, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію прокурора та потерпілої.
Вивченням особи обвинуваченої  ОСОБА_3  встановлено, що остання згідно з довідками медичних закладів за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, має зареєстроване місце проживання, за яким скарг від громадян м. Калуш на неї не поступало, одружена, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, крім того, вона бере активну участь у волонтерській діяльності, якою займається БО БФ «Браття Прикарпаття», та за місцем вказаної діяльності позитивно характеризується (а.п. 39).
Судом встановлено, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої згідно зі ст. 66 КК України, є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, у обвинувальному акті зазначено таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття.
Однак, встановлюючи таку пом`якшуючу обставину як щире каяття, суд виходить зі системного тлумачення законодавства і судової практики, згідно з якими щире каяття означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Такі правові висновки викладено у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 161/4501/19.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що в діях обвинуваченої відсутня така пом`якшуюча обставина, як щире каяття, оскільки  ОСОБА_3  після вчинення кримінального правопорушення фактично не проявляла бажаннязалагодити свою провину перед потерпілою, в судовому засіданні, хоча і говорила, що більше такого не повториться, однак, в сукупності з іншими її словами та поведінкою щирого каяття суд не встановив, оскільки зі сторони останньої були відсутні конкретні дії для цього в сторону потерпілої, зокрема, після вчинення протиправних дій вона не намагалася особисто поспілкуватися з потерпілою та вибачитися перед нею, між ними продовжують існувати неприязні відносини, крім того, остання має до неї претензії матеріального та морального характеру, що підтверджується заявленим цивільним позовом, та вказує на відсутність спрямованих дій на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Водночас, відсутність домовленості з потерпілою стороною щодо суми відшкодування не являється перешкодою, яка унеможливлювала хоча б часткове відшкодування завданої обвинуваченою шкоди.
У судовому засіданні прокурор просив враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, особу винної та призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Представник потерпілої зазначала про відсутність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, крім того, зважаючи на те, що обвинувачена перебуває у відпустціпо догляду за дитиною вона не зможе сплатити покарання у виді штрафу.
Потерпіла просила призначити обвинуваченій покарання згідно зі законом.
Захисник обвинуваченої просив врахувати особу його підзахисної, визнання нею вини, пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі, щире каяття, оскільки вона хотіла примиритися з потерпілою, однак вони не дійшли згоди щодо суми відшкодування.
Обвинувачена зазначила, що вона щиро кається та просить її суворо не карати
При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, її поведінку під час та після вчинення протиправних дій, зокрема, визнання своєї винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, враховуючи відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючої покарання обставини, позицію прокурора та потерпілої, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченої можливе при застосуванні до неї покарання в межах санкції ч. 2 ст.125 КК України у виді штрафу.
Саме таке покарання суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння еюнових кримінальних правопорушень, воно буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення, не буде становити особистий надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
З приводу заявленого цивільного позову суд зазначає наступне.
Потерпіла в межах даного кримінального провадження заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченої - цивільної відповідачки на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1110 (одна тисяча сто десять) грн., моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. та витрати пов?язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.
Свою позовну заяву мотивує тим, що наявність в неї тілесних ушкоджень повністю підтверджено медичними документами, якими встановлено, що 07.01.2026 їй спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, синцями та саднами в ділянці голови, підкон`юнктивальним крововиливом лівого очного яблука, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров?я, а також садна та синці в ділянці грудної клітки, обох рук та лівої ноги. Долученими нею фотографіями підтверджено висновки судмедексперта і наглядно продемонстровано, що з нею зробили ОСОБА_3 та ОСОБА_9 . Отже, беззаперечним є факт заподіяння шкоди її здоров?ю внаслідок умисних і зухвалих злочинних дій ОСОБА_3 , яка залучила свою родичку. В процесі лікування нею витрачено 1110 грн., що підтверджено фіскальним чеком №27779 на суму 310 грн. та чеком № 85359728 на суму 800 грн. Також внаслідок вчиненого щодо неї злочину вона зазнала значних моральних страждань, зумовлених не тільки фізичним болем, а й глибокими емоційними переживаннями та потрясіннями, приниженням, порушенням укладу життя, вимушених змін у життєвих планах. Моральні страждання не припинились і на теперішній час, адже навіть складно передати словами наскільки нестерпним є відчуття розпачу, безпорадності та незахищеності, які довелося їй пережити внаслідок жорстоких дій ОСОБА_3 , висловлених нею погроз про реальне продовження знущання над нею. Постійні спогади про жорстокість відповідачки гнітюче впливають на її самопочуття, настрій та здоров?я. Її переслідує тривога, занепокоєння, стрес, страх за своє життя і здоров?я, оскільки ОСОБА_3 попередила її про те, що це не кінець. Вона не перестає думати про те, що дійсно могла загинути на пустирі, куди її вивезли зловмисниці та чинили фізичну розправу над нею. Вона була позбавлена можливості зустрітися з близькими та друзями, яких запросила для святкування свого дня народження, замовивши і оплативши святковий торт, що мало відбутися в п?ятницю 9 січня 2026 року. Адже лежала в лікарні із травмами, гематомами, подряпинами та синяками на обличчі. Їй необхідно було пояснювати причину скасування зустрічі, що викликало негативні емоції і пригнічення. Невиправдана жорстокість, якою пояснює відповідачка власне почуття ревнощів до свого чоловіка, з яким вони пересікаються по роботі в одному колективі, негативно вплинула на її репутацію. Адже за місцем роботи вона характеризується виключно позитивно, що підтверджується характеристикою, виданою міським головою. Жодних підстав для звинувачень її у негідній поведінці не існувало. А події нападу на неї в цілях помсти ревнивої працівниці Калуської районної ради спровокували негативне упереджене ставлення до неї та осуд в колективі. Відповідно така ситуація змушує її відчувати моральний дискомфорт. Отже, беручи до уваги конкретні події вчиненого щодо неї злочину, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які вона перенесла та зважаючи на обставини при яких їй заподіяно моральну шкоду, грунтуючись на принципах розумності і справедливості, вона оцінює моральну шкоду в сумі 50000 грн. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченої і характер її дій, на її думку відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.
В судовому засіданні цивільна позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.
Захисник обвинуваченої у судовому засіданні зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази заподіяння потерпілій моральної шкоди, крім того, її розмір неспівмірним з обставинами відповідного кримінального правопорушення. При цьому вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є недоведеним, у зв`язку з відсутністю відповідного акту.
Цивільна відповідачка підтримала думку свого захисника, зазначила, що позов визнає тільки в частині спричинення матеріальної шкоди, моральну шкоду та витрати на адвоката не визнає.
Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положення ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вартість обстеження та лікування спричинених потерпілій тілесних ушкоджень підтверджується чеком аптеки ТОВ «Перша» від 15.01.2026 на суму 310,00 грн., яка розміщується місцемзнаходження КНП «Центральна районна лікарня Калуської міської ради», а також товарним чеком та чеком від 21.01.2026 щодо проведення томографії сітківки і оплати її вартості на суму 800,00 грн.
Таким чином суд приходить до переконання про задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з п. 5 вищезазначеної Постанови, з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру.
У постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Верховним Судом зазначено, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Також у цій постанові суд касаційної інстанції визначив, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень 07.01.2026 обвинуваченою та їх наслідки описані вище.
Таким чином, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховує ступінь вини цивільної відповідачки, обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій та їх тяжкість, характер, тривалість і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла остання внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а також те, що після подій, викладених у обвинувальному акті, потерпіла проходила лікування, що, як наслідок, це тимчасово змінило її звичайний спосіб життя.
За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілій діями обвинуваченої була спричинена моральна шкода, однак не погоджується з цивільною позивачкою щодо розміру завданих моральних збитків на суму 50000,00 грн. та вважає його завищеним, а тому приходить до переконання про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди на суму 5000,00 гривень, при цьому судом враховуються всі вищеописані обставини даного кримінального провадження.
Щодо витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку.
Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, ст. 120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, частиною 2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.
Окрім цього, відповідно до приписів п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу, витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати (ч. 1 ст. 124 КПК України).
У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., понесених потерпілою у кримінальному провадженні, до матеріалів судової справи долучено: договір про надання правничої допомоги від 27.01.2026, укладений між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 , ордер від 27.01.2026, розрахунок витрат на правову допомогу від 05.02.2026 та квитанція № 1 від 05.02.2026 (а.п. 29-32).
Отже, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень суду щодо оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності, суд дійшов висновку, що докази, надані потерпілою, підтверджують співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних послуг та робіт, а фактично понесені витрати є обґрунтованими та документально підтвердженими на загальну суму 10000,00 гривень.
З огляду на викладе, понесені потерпілою витрати на правову допомогу на суму 10000,00 грн. є документально підтвердженими, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому мають бути стягнуті з обвинуваченої на користь потерпілої в повному обсязі.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався, підстави для його визначення на даному етапі відсутні.
Арешт на майно не накладався. Судові витрати відсутні.
Речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одну тисячу сімсот) гривень.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувати, запобіжний захід  ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази у кримінальному провадженні: 
- копію виписки № 280 на 2 арк., копію КТ-головного мозку та органів грудної клітки на 1 арк., довідку від лікаря окуліста на 1 арк., оптичну когерентну томографію макули обох очей на 1 арк., рентгенограму лівого колінного суглобу на 1 арк., які зберігаються в спецпакеті PSP2245956, що знаходиться у матеріалах кримінального провадження, - після вступу вироку в законну силу повернути ОСОБА_6 ;
- медичну картку стаціонарного хворого № 280, відкриту на ім?я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зберігається в спецпакеті PSP2245956, що знаходиться у матеріалах кримінального провадження, - після вступу вироку в законну силу повернути КНП «Центральна районна лікарня Калуської міської ради», що в м. Калуш по вул. Медична, 6.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3  про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП  НОМЕР_2 , матеріальну шкоду в розмірі 1110 (одна тисяча сто десять) гривень, моральну шкоду в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень.
В іншій частині цивільного позову відмовити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення.
Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: