КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 369/6716/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1 
Провадження № 11-сс/824/4073/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді:  ОСОБА_2 , 
суддів:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання -  ОСОБА_5 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України,

за участю:
прокурора  ОСОБА_8 ,
підозрюваного  ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2026 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні 42025112320000218 від 05.12.2025 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , строком на 59 діб, в межах строків досудового розслідування, тобто до 07 червня 2026 року (включно).
Одночасно визначено розмір застави для ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі двухсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 200 * 3 328 гривень = 665 600 (шістсот шістдесят п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.
Отримувач ТУ ДСА України в Київській області, код отримувача (код ЄДРПОУ) 26268119, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, рахунок отримувача UA768201720355259001000018661.
Визначено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави, оригінали документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на зазначений рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти, якщо відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання даного підозрюваного під вартою, та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Визначено, що у разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
- утримуватися від спілкування з учасниками кримінального провадження;
- здати на зберігання до Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У решті клопотання відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, захисникОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.04.2026 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 42025112320000218 та ухвалити нову ухвалу про застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.
На обґрунтування апеляційної скарги, адвокат посилається на те, що судом під час судового розгляду застосовано запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_7 з формальних підстав без повного, всебічного, об`єктивного дослідження фактичних обставин, надання належної оцінки існуванню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Також, 10.04.2026 суддею, за клопотанням прокурора, прийнято рішення про обрання запобіжного заходу із грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.
На думку апелянта, за результатами судового розгляду вбачається, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт вказує на те, що під час розгляду 10.04.2026 клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не здійснено дослідження обґрунтованості повідомлення про підозру в інкримінованому правопорушенні та не враховано фактичні обставини, зокрема доводи обвинувачення щодо ризику переховування від органу досудового розслідування через можливу участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини.
Так, прокурором у клопотанні зазначено про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без врахування обставини того, що підозрюваний ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем, проходить службу сержантом у ВЧ НОМЕР_1 та виконує свій обов`язок щодо захисту Батьківщини, покладений на нього Конституцією та Законом України «Про оборону».
Органом досудового розслідування в ході досудового розслідування та на момент судового розгляду не встановлено відомостей про особу підозрюваного, зокрема про проходження ним служби, стану його здоров`я, участі у проведенні бойових дій, складу сім`ї.
Судом у подальшому при обранні запобіжного заходу також не враховано зазначену обставину, здійснено формальне дослідження документів, наданих стороною захисту, та винесено рішення, що фактично може призвести до негативних наслідків, зокрема, ухилення підозрюваного від проходження військової служби та фактичної неможливості її проходження, через покладення обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому фактично проживає.
Судом не здійснено належний судовий контроль щодо домірності застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахування особи підозрюваного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та відповідно зважування важливості інтересів слідства над конституційним обов`язком щодо захисту територіальної цілісності та суверенітету України.
Скаржник вважає, що доводи прокурора щодо можливості переховування від органів досудового розслідування є надуманими, через посилання на таку можливість у зв`язку із виконанням обов`язку підозрюваного як військовослужбовця, та не можуть бути проявом його особистої волі та наміру.
Крім того, суд в ході судового розгляду взагалі не дослідив і не врахував, а органом досудового розслідування не встановлено фактичне місце постійного проживання підозрюваного, а в резолютивній частині рішення зазначено обов`язок «не відлучатись з населеного пункту, в якому проживає», що свідчить про поверхневе, стереотипне дослідження ризиків.
Також, прокурором не доведено обставин, а судом здійснено формальне дослідження ризику щодо можливості впливу на свідків, доки їх не буде допитано в судовому засіданні у кримінальному провадженні, оскільки коло свідків органом досудового розслідування не визначено, відповідно суд здійснив однобічне вивчення обставин, виступивши на стороні обвинувачення.
Крім того, судом декларативно та однобоко досліджено обґрунтованість повідомленої підозри, в ході судового засідання суддею здійснено формальне пролистування додатків до клопотання, наданих стороною обвинувачення без ґрунтовного вивчення ролі, ступеня участі підозрюваного, події інкримінованого правопорушення, його кваліфікації, підслідності та наявності беззаперечних доказів, на які здійснено посилання стороною обвинувачення.
Також, прокурором здійснено формальне посилання, а судом декларативно досліджено, обставину можливості підозрюваного знищити речові докази та документи, що можуть мати значення для кримінального провадження.
Так, підозрюваний фактично проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , його діяльність пов`язана із безпосереднім несенням військової служби, а під час проведення слідчих дій (затримання, обшук) органом досудового розслідування вже було вилучено предмет злочину, мобільні телефони ОСОБА_7 та його медичну документацію.
В ході судового розгляду прокурором декларативно здійснено посилання на зазначену обставину та не вказано переліку конкретних речових доказів, що можуть бути знищені за впливу саме ОСОБА_7 , а судом відповідно не досліджено способи такого впливу.
Скаржник посилається на те, що саме по собі забезпечення розслідування не може становити суспільного інтересу за рахунок порушення конституційного обов`язку підозрюваного щодо захисту Батьківщини.
Вказує, що прокурором не доведено, а судом належним чином не досліджено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи особу підозрюваного, стан його здоров`я та здійснення конституційного обов`язку захисту Батьківщини.
З огляду на викладене, захисник вважає, що ухвала судді Києво-Святошинського районного суду Київської області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 є незаконною, постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права, такою що обмежує його право на особисту свободу без достатнього на те обгрунтування та призводить до негативних наслідків через неможливість виконання покладеного Конституцією України обов`язку.
В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 15.04.2026 року звільнений із Гауптвахти Центрального управління ВСП у зв`язку із внесенням застави, та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави із покладенням на нього процесуальних обов`язків.
Із оскаржуваної ухвали вбачається, що судом першої інстанції не здійснено належний судовий контроль при перевірці обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри, та не здійснено належної оцінки наявним доказам через поверховість дослідження матеріалів кримінального провадження, не врахування доводів сторони захисту, що підтверджується відсутністю їх оцінки в ухвалі суду. 
В ході судового засідання стороною захисту було звернено увагу суду на неналежність доказів у кримінальному провадженні, зокрема протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.04.2026 зі свідком ОСОБА_11 , який нібито впізнав ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак в самому протоколі відсутні відомості про номери фото, по яким свідок впізнав зазначених осіб.
Зазначені обставини свідчать про неналежність, зібраних досудовим розслідуванням доказів, оскільки протокол не відображає саму слідчу дію як результативну, а лише свідчить про формальний, упереджений підхід органу досудового розслідування.
Не зважаючи на зазначене, слідчим суддею повністю проігноровано зазначений факт та доводи сторони захисту, не надано взагалі оцінки у своїй ухвали та односторонньо обрано позицію сторони обвинувачення.
Крім того, стороною захисту в ході розгляду неодноразово звернено увагу суду на те, що в наявних доказах відсутні будь-які відомості про безпосередні контакти, зв`язок ОСОБА_7 щодо впливу на будь-яких посадових осіб органу місцевого самоврядування, або держави, зокрема з числа лікарів, медичного персоналу комунального некомерційного підприємства, розташованому у м. Рівне та Рівненській області.
Так, в протоколах огляду мобільного телефону ОСОБА_11 від 31.01.2026, 27.02.2026 та 21.03.2026 відсутні відомості про надання ОСОБА_7 контактів, вказівок та імен лікарів та будь-яких посадових осіб, які можуть приймати рішення.
При цьому, в зазначених оглядах, вказівки щодо проходження оглядів у лікарів Мовчану надає інша особа, яка органом досудового розслідування не встановлена на даний час.
Також, в матеріалах кримінального провадження наявний допит свідка ОСОБА_14 , яка є лікарем в КНП «Острозька БЛ», яка повідомила, що їй невідома особа ОСОБА_7 , а до неї звертався лише ОСОБА_13 .
Захисник зазначає, що ініціатором спілкування був не підозрюваний ОСОБА_7 , а саме ОСОБА_11 , який перший вийшов на зв`язок, що підтверджується протоколом його допиту та огляду мобільного телефону від 31.01.2026, був ініціатором перших зустрічей, що свідчить про надумані доводи органу досудового розслідування при формулюванні підозри за ст. 28, відповідно до якої саме ОСОБА_7 нібито організував злочинну схему та займався пошуком осіб серед діючих військових, які хочуть звільнитись від проходження військової служби.
Стороною захисту зверталась увага суду на відомості, визначені у протоколі НСРД 09.02.2026, де підозрюваним повідомлено, що питання, які цікавлять ОСОБА_11 , це не його компетенція, але він може запитати у знайомої людини, що свідчить про відсутність стабільної дії злочинної схеми, як безпідставно зазначено органом досудового розслідування.
В матеріалах, доданих стороною обвинувачення, наявна виписка на ім`я ОСОБА_11 , із діагнозом «ПТСР, виражений тривожно-депресивний синдром, інсомнія». В свою чергу, органом досудового розслідування у повідомленні про підозру здійснено посилання на видачу документів з неіснуючими діагнозами.
Відповідно до міжнародних та національних стандартів охорони здоров`я «ПТСР» класифікується як хвороба, пов`язана із обмеженням життєдіяльності людини, однак органом досудового розслідування не проведено жодних слідчих дій, експертних досліджень щодо з`ясування відповідності цього існуючого діагнозу фактичному стану ОСОБА_11 , що фактично свідчить про передчасність дій при повідомленні про підозру та кваліфікації інкримінованого правопорушення.
У своїй сукупності зазначене свідчить про те, що судом першої інстанції лише декларативно досліджено наявні матеріали, без надання належної оцінки та визначення правильної кваліфікації можливого кримінального правопорушення підозрюваним ОСОБА_7 .
У свою чергу судом першої інстанції без належного дослідження наявних доказів формально прийнято рішення про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення із кваліфікацією за ст. 369-2 КК України.
Крім того, органом досудового розслідування належним чином не доведено та не визначено ролі учасників так званої злочинної схеми, оскільки суд першої інстанції лише односторонньо погодився із стороною обвинувачення.
Адвокат ОСОБА_6 звертає увагу, що судом першої інстанції визначено про застосування виключного запобіжного заходу лише на підставі тяжкості вчиненого кримінального правопорушення без належної оцінки доказів, наявності обґрунтованої підозри саме в інкримінованому кримінальному правопорушенні, та правильної кваліфікації, що стало єдиною підставою застосування виключного запобіжного заходу.
Однак, сама лише тяжкість не може бути підставою застосування виключного запобіжного заходу, а ігнорування того факту, що ОСОБА_7 проходить службу, офіційно закріплений за ВЧ, має командира та виконує свій обов`язок, тільки підтверджує односторонність позиції суду та погодження зі стороною обвинувачення.
Апелянт звертає увагу, що стороною обвинувачення, та судом у подальшому, не враховано доводи захисту та не надано оцінку долученим до справи документам, що характеризують особу підозрюваного, який є діючим військовослужбовцем, добровільно мобілізований з 06 квітня 2022 року та проходить службу наразі у ВЧ НОМЕР_2 , у період з 01-31.05.2022, 01-30.06.2022, 03.11-10.12.2022, 09.01-02.05.2023, 17.05-14.10.2023, 01-24.11.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській області, Калинівській селищній громаді, Бориславському районі, Бахмутській міській територіальній громаді, Бахмутському районі, Донецькій області, Костянтинівській міській територіальній громаді, Краматорському районі, Волноваському районі, Великоновосілківській СГр, с. Новосілки, с. Новопіль, Запорізької області, Пологівський район, Малинівська СТГ, позитивно зарекомендував себе при проходженні служби. 
ОСОБА_7 внаслідок проходження військової служби та під час виконання бойових завдань отримував поранення та контузії, в результаті чого має офіційні проблеми із фізичним та психічним здоров`ям, зокрема двобічна приглухість, вушний шум, вестибулярна дисфункція, гіпертонічна хвороба І-го ступеня, та тривожно-депресивний синдром, з вольовою дисфункцією, ПТСР, інсомнія.
При обранні запобіжного заходу в своїй ухвалі судом першої інстанції не визначено, яким чином підозрюваний має продовжувати виконувати свій обов`язок щодо захисту Батьківщини та забезпечувати належну процесуальну поведінку. 
Фактично судом односторонньо вирішено, що інтереси досудового розслідування переважають над обов`язком щодо захисту суверенітету та територіальної цілісності держави, що є наразі найвищою цінністю та найбільшим пріоритетом для органів державної влади та народу України.
При покладені процесуальних обов`язків судом зазначено, що у разі внесення застави на підозрюваного покладається обов`язок: «не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду».
Однак, ОСОБА_7 зобов`язаний проходити військову службу, а Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» (Закон №2 2233- ХІІ), та Указом Президента «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» не визначено понять «припинення/зупинення» у проходженні військової служби, а підстави для звільнення від її проходження у зв`язку із кримінальним переслідування, обранням запобіжного заходу відсутні.
Фактично існує необхідність врегулювання частини процесуальних обов`язків, зокрема у разі внесення застави та визначити місце перебування підозрюваного з урахуванням проходження ним військової служби, де він підконтрольний і підзвітний командиру ВЧ.
Судом, під час розгляду 10.04.2026 клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не здійснено дослідження обґрунтованості повідомлення про підозру в інкримінованому правопорушенні та не враховано фактичні обставини, зокрема, доводи обвинувачення щодо ризику переховування від органу досудового розслідування через можливу участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини.
Так, прокурором у клопотанні зазначено про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без врахування обставини того, що підозрюваний ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем, проходить службу сержантом у ВЧ НОМЕР_1 та виконує свій обов`язок щодо захисту Батьківщини, покладений на нього Конституцією та Законом України «Про оборону».
Органом досудового розслідування в ході досудового розслідування та на момент судового розгляду не встановлено відомостей про особу підозрюваного, зокрема про проходження ним служби, стану його здоров`я, участі у проведенні бойових дій, складу сім`ї.
Судом у подальшому при обранні запобіжного заходу також не враховано зазначену обставину, здійснено формальне дослідження документів, наданих стороною захисту, та винесено рішення, що фактично може призвести до негативних наслідків, зокрема ухилення підозрюваного від проходження військової служби та фактичної неможливості її проходження, через покладення обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому фактично проживає.
Судом не здійснено належний судовий контроль щодо домірності застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням особи підозрюваного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та відповідно зважування важливості інтересів слідства над конституційним обов`язком щодо захисту територіальної цілісності та суверенітету України.
Апелянт посилається на те, що доводи прокурора щодо можливості переховування від органів досудового розслідування є надуманими, через посилання на таку можливість у зв`язку із виконанням обов`язку підозрюваного як військовослужбовця, та не можуть бути проявом його особистої волі та наміру.
Крім того, суд в ході судового розгляду взагалі не дослідив і не врахував, а органом досудового розслідування не встановлено фактичне місце постійного проживання підозрюваного, а в резолютивній частині рішення зазначено обов`язок «не відлучатись з населеного пункту, в якому проживає», що свідчить про поверхневе, стереотипне дослідження ризиків.
Також, прокурором не доведено обставин, а судом здійснено формальне дослідження ризику щодо можливості впливу на свідків, доки їх не буде допитано в судовому засіданні у кримінальному провадженні, оскільки коло свідків органом досудового розслідування не визначено, відповідно суд здійснив однобічне вивчення обставин, виступивши на стороні обвинувачення.
Крім того, судом декларативно та однобоко досліджено обґрунтованість повідомленої підозри, в ході судового засідання суддею здійснено формальне пролистування додатків до клопотання, наданих стороною обвинувачення без ґрунтовного вивчення ролі, ступеня участі підозрюваного, події інкримінованого правопорушення, його кваліфікації, підслідності та наявності беззаперечних доказів, на які здійснено посилання стороною обвинувачення.
Також, прокурором здійснено формальне посилання, а судом декларативно досліджено обставину можливості підозрюваного знищити речові докази та документи, що можуть мати значення для кримінального провадження.
Так, підозрюваний фактично проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , його діяльність пов`язана із безпосереднім несенням військової служби, а під час проведення слідчих дій (затримання, обшук) органом досудового розслідування вже було вилучено предмет злочину, мобільні телефони ОСОБА_7 та його медичну документацію.
В ході судового розгляду прокурором декларативно здійснено посилання на зазначену обставину, та не вказано переліку конкретних речових доказів, що можуть бути знищені за впливу саме ОСОБА_7 , а судом відповідно не досліджено способи такого впливу.
Крім цього, адвокат ОСОБА_6 вважає, що за результатами судового засідання стороною обвинувачення не надано, а судом відповідно не встановлено об`єктивні докази про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу через їх формальне дослідження.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що ухвала судді Києво-Святошинського районного суду Київської області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 є незаконною, постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права, такою, що обмежує його право на особисту свободу без достатнього на те обґрунтування та призводить до негативних наслідків через неможливість виконання покладеного Конституцією України обов`язку.
У поданих доповненнях адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.04.2026 справа № 369/6716/26 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 42025112320000218, ухвалити нову ухвалу про застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, та застосувати запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян, із застосуванням процесуальних обов`язків та з врахуванням обставин проходження ОСОБА_7 військової служби.
Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційної скарги з доповненнями та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника з поданими до неї доповненнями не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, у провадженні СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 42025112320000218 від 05.12.2025 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч.3 ст. 332 КК України.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який діє включно по даний час.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням дату, час та місце, але не пізніше 05 грудня 2025 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи про дію воєнного стану та окремих обмежень на території України, пов`язаних з вторгненням російської федерації, зокрема із призовом військовозобов`язаних осіб до служби в Збройних силах України тощо, попередньо вступив у злочинну змову з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та з іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою вчинення умисного кримінального правопорушення з корисливих мотивів, поєднаного з вимаганням, спрямованого на отримання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, для списання з військового обліку військовозобов`язаних громадян України.
Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05 грудня 2025 року, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , познайомився з ОСОБА_7 , який в ході розмови повідомив, що може сприяти отриманню медичних документів, які будуть слугувати підставою для звільнення його від мобілізації за станом здоров`я, оскільки він має безпосередньо прямий вплив та знайомства на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, лікарів комунального некомерційного підприємства розташованого у м. Рівне та Рівненської області. Повідомивши, що схема полягає в тому, що військовослужбовцю, який має бажання звільнитися з військової служби, за грошову винагороду оформляється фіктивна госпіталізацію до медичних закладів м. Рівне та Рівненської області з наступним оформленням та видачею клієнтам фіктивних медичних виписок із зазначенням неіснуючих діагнозів, пов`язаних з психічним розладом. У подальшому, наявні у виписках діагнози будуть взяті за основу рішення про звільнення з військової служби під час проведення військово-лікарської комісії (далі по тексту ВЛК) та подальшим виключенням з військового обліку. Вказані дані є безумовною підставою для списання з військової служби.
При цьому, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_11 , що для подальшого оформлення останнього до медичного закладу та отримання виписки з відповідним «негативним» діагнозом за результатами проходження стаціонарного лікування, висунув вимогу надати грошову суму в розмірі 23 000 доларів США, в якості неправомірної вигоди, пояснивши це тим, що частину вказаних коштів йому необхідно передати невстановленим на даний час особам, які входять до складу злочинної групи, на що ОСОБА_11 надав свою згоду та попросив деякий час для та підготовки грошових коштів.
У подальшому 25.02.2026 о 11 годині 33 хвилини, через месенджер «Телеграм» ОСОБА_11 надійшло повідомлення від невстановленої досудовим розслідуванням особи, яка входить до злочинної групи, про необхідність прибути 27.02.2026 о 10 годині 40 хвилин до лікарні КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР, яка розташована за адресою: м. Рівне, вул. Дубенська 64, та подальшими вказівками дій останнього.
Того ж дня, у вечірній час доби більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_11 зустрівся з ОСОБА_7 , на АЗС «Окко», яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Міська,1/1, який повідомив що необхідно 25.02.2026 поїхати в лікарню, яка розташована в м. Рівне по вул. Дубенська. Також, в ході розмови висунув вимогу щодо надання частини коштів від 2000 до 4000 дол. США, для подальшої передачі лікарям, які знаходяться в м. Рівне, для фіктивної госпіталізації та підготовки документів.
Попередньо залучений та обізнаний у злочинному плані ОСОБА_12 , 26.02.2026 розуміючи протиправний характер дій та бажаючи приймати участь в злочинній схемі, перебуваючи в кав`ярні, біля ЖК «Софія Резиденс», за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Яблунева, 15, отримав від ОСОБА_11 частину грошових коштів, а саме 2000 дол. США, для подальшої передачі співучаснику - ОСОБА_7 .
Далі, 27.02.2026, ОСОБА_11  прибув до м. Рівне. Того ж дня, в денний час доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, зустрівся з іншим співучасником злочинної групи ОСОБА_13 , який на виконання спільного злочинного плану, використовуючи прямий вплив та знайомства в лікарні КНП "Острозька багатопрофільна лікарня", яка розташована за адресою: Рівненська обл., м. Острог, вул. Татарська, буд. 185, за допомогою карети швидкої медичної допомоги, сприяв фіктивній госпіталізації ОСОБА_11 з фактично неіснуючими клінічними показаннями до вказаної лікарні. У вказаній лікарні ОСОБА_11 фіктивно перебував на стаціонарному лікуванні в кардіоневрологічному відділенні з 27.02.2026 по 10.03.2026 та інфекційному відділенні з 10.03.2026 по 16.03.2026. Після чого, ОСОБА_11 , на підставі підроблених лабораторних досліджень та обстежень отримав фіктивну медичну виписку №1065, в якій зазначено діагнози неіснуючих захворювань, пов`язаних з психічним розладом - ПТСР (виражений тривожно-депресивний сидром, інсомнія). Фактично ОСОБА_11 лікування не проходив, медичних показань для госпіталізації не мав та весь час перебував у м. Києві та Київській області.
У подальшому 02.03.2026 о 13 годині 33 хвилини, через месенджер «Телеграм» ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_11 , в ході розмови висунув вимогу щодо надання наступної частини коштів 3000 дол. США, для подальшої передачі лікарям, які знаходяться в м. Рівне, для фіктивного діагнозу.
Далі, на вказівку ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , 02.03.2026 близько 15 годині 20 хвилин приїхав до адреси м. Київ, вул. Академіка Єфремова 25, для передачі коштів ОСОБА_12 . В цей час, перебуваючи в автомобілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 отримав від останнього частину грошових коштів, а саме 3000 дол. США, для подальшої передачі співучаснику - ОСОБА_7 .
У подальшому, 25.03.2026 на виконання злочинної вимоги ОСОБА_11 прибув до м. Острог Рівненської області, де був фіктивно госпіталізований з фактично неіснуючими клінічними показаннями до лікарні КЗ "Острозька обласна психіатрична лікарня" Рівненської обласної ради, яка розташована за адресою: Рівненська обл., м. Острог, вул. проспект Незалежності, будинок 40А. У вказаній лікарні ОСОБА_11 фіктивно перебував на стаціонарному лікуванні з 25.03.2026 по даний час, про що отримав довідку, в якій зазначені діагнози неіснуючих захворювань, пов`язаних з психічним розладом - F43.1 ПТСР (виражений тривожно-депресивний сидром, інсомнія).
Далі, 09.04.2026, приблизно о 12 годині 45 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , на виконання спільного злочинного наміру, зустрілися із ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_4 , перебуваючи біля автомобіля Ленд Ровер Рендж Ровер чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , якийбув припаркований на узбіччі дороги за вказаною адресою та на реалізацію свого злочинного наміру,направленого на одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, отримав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду у розмірі 18000 доларів США та уточнив умови і порядок подальших дій для звільнення з військової служби.
За таких обставин, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , отримавши неправомірну вигоду, підтвердили реальність та спроможність свого впливу на відповідних осіб, вчинену за попередньою змовою групи осіб та створили уяву перед ОСОБА_11 про можливість доведення свого умислу до кінця, після чого відразу булизатриманів порядку ст. 208 КПК України працівниками правоохоронних органів.
У вчиненні вказаного злочину підозрюється: ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рівне, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
10.04.2026року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим за погодженням з прокурором, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.
10.04.2026 року слідчий СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Києво - Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №42025112320000218 від 05.12.2025 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що причетність підозрюваного ОСОБА_7 до вчинення даного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту свідків, протоколами огляду предметів, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколами вручення грошових коштів, протоколами за результатами проведення НСРД, протоколом обшуку, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та іншими матеріалами у сукупності.
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
У клопотанні слідчий зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.
У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування у розумні строки, виникла необхідність у застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та які вказують що підозрюваний може:
- переховатись від органу досудового розслідування та/або суду;
- знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Ризик переховуватися від органів досудового розслідування або суду є основним ризиком, який обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.
Слідчий вказував, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , є тяжким корупційним та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, що саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що законодавством у відповідній категорії справ неможливо застосувати пільгові інститути кримінального права у виді звільнення від відбування покарання з випробуванням (ч. 1 ст. 75 КК України) та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ч. 1 ст. 69 КК України).
Також зазначив, що підозрюваний ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем ЗС України, перебуваючи на волі, зможе отримати лист-відношення в іншої військової частини (військового формування), перевівшись у яку, зможе ініціювати питання про своє відрядження в райони ведення бойових дій, виконання завдань з забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, тим самим переховуватись від органу досудового розслідування та суду.
Щодо ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, топідозрюваний ОСОБА_7 володіє інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, обставин, що є предметом доказування у кримінальному провадженні, а тому може безперешкодно знищити, сховати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Окрім того кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, органом досудового розслідування здійснюються дії для збирання всіх необхідних доказів, у тому числі речі і документи.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, підозрюваний ОСОБА_7 , зможе незаконно впливати на свідка, який конфіденційно співпрацював з правоохоронними органами ОСОБА_11 та інших свідків кримінального правопорушення, показання яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, оскільки станом на теперішній час вони не допитані в судовому засіданні.
Також при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий просивврахувати такі обставини: ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України, загрожує покарання у виді позбавлення волі до 8 років; ОСОБА_7 самостійно не утримує недієздатних або обмежено дієздатних осіб, малолітніх дітей; ОСОБА_7 , є повнолітньою, дієздатною, працездатною особою, не похилого віку; будь-які можливості для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності або кримінального покарання на даній стадії кримінального провадження не встановлені.
При цьому, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам. 
Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. 
Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. 
Застава не зможе забезпечити належну поведінку особи та перешкоджати здійсненню ним впливу на учасників кримінального провадження.
У зв`язку з наведеним, враховуючи майновий стан особи підозрюваного, достатнім альтернативним запобіжним заходом буде застава в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, який буде достатнім для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
На підставі вищевикладеного, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в межах строку досудового розслідування та у разі обрання альтернативного запобіжного заходу у виді застави, просиввизначити заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, з покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2026 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні 42025112320000218 від 05.12.2025 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , строком на 59 діб, в межах строків досудового розслідування, тобто до 07 червня 2026 року (включно).
Одночасно визначено розмір застави для ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі двухсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 200 * 3 328 гривень = 665 600 ( шістсот шістдесят п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.
Отримувач ТУ ДСА України в Київській області, код отримувача (код ЄДРПОУ) 26268119, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, рахунок отримувача UA768201720355259001000018661.
Визначено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави, оригінали документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на зазначений рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти, якщо відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання даного підозрюваного під вартою, та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Визначено, що у разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
- утримуватися від спілкування з учасниками кримінального провадження;
- здати на зберігання до Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У решті клопотання відмовлено.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується доказами, які додані до клопотання, а саме: протоколами допиту свідків, протоколами огляду предметів, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколами вручення грошових коштів, протоколами за результатами проведення НСРД, протоколом обшуку, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та іншими матеріалами у сукупності.
Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.
Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване.
Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.
На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.
Як вірно зазначив слідчий суддя, ОСОБА_7 підозрюється у тому числі у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, і дана обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. 
Крім того, слідчий суддя дійшов до обгрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п. 3ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику незаконного впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, враховуючи характер інкримінованих підозрюваному дій, їх мотивів. 
При цьому слідчим суддею правильно взято до уваги статтю 23 КПК України, яка встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо, і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду в судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. На думку колегії суддів, вказане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань, останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб.
Також, слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 враховано дані про особу підозрюваного, який не одружений, що на думку слідчого судді, підтверджує відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків.
Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.
З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.
Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, попри доводи органу досудового розслідування можливість визначення альтернативного запобіжного заходу, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 665 600 грн.
При цьому слідчий суддя послався на те, що такий розмір застави перевищує встановлений розмір застави для даної категорії кримінальних правопорушень, однак внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, його корисливий мотив, матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, у якому він підозрюється, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в сумі 665 600 гривень, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2, ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України, у якому він підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 .
Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.
А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.
Доводи захисника про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.
Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, правильність кваліфікації дій підозрюваного, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Твердження апелянта про недоведеність органом досудового розслідування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. 
При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.
Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.
Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. 
Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.
Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється  ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Посилання апелянта на особистісні характеристики підозрюваного, а саме те, що він є діючим військовослужбовцем, який добровільно мобілізований з 06 квітня 2022 року та проходить службу наразі у ВЧ НОМЕР_2 , у період з 01-31.05.2022, 01-30.06.2022, 03.11-10.12.2022, 09.01-02.05.2023, 17.05-14.10.2023, 01-24.11.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, та позитивно зарекомендував себе при проходженні служби, не спростовують висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не являються достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого чи застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.
Також, як вбачається з матеріалів провадження, беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження незадовільного стану здоров`я підозрюваного, що перешкоджало б утриманню його під вартою, стороною захисту суду надано не було, а тому доводи про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Посилання захисників на те, що у разі застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він буде позбавлений можливості виконувати свій військовий обов`язок, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та, також, не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні та досудове розслідування триває.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника з поданими доповненнями та викладеними в них доводами, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2026 року - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3