П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 484/1096/26	

 	Головуючий в 1 інстанції: Маржина Т.В. Дата і місце ухвалення: 12.05.2026 р., м. Первомайськ 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.
(на підставі клопотання представника позивача та у зв`язку із неявкою
у судове засідання представника відповідача, справу розглянуто в порядку
п.2 ч.1 ст. 311 КАС України)

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2026 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 12.05.2026 р. та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язок проходити медичний огляд виникає лише згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Оскільки жодного направлення, повістки або іншого рішення про направлення на військово-лікарську комісію йому не вручалося, відсутня об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення.
Апелянт зазначає, що на момент притягнення до адміністративної відповідальності він мав чинну відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з бронюванням, а відповідно до абзацу третього пункту 63 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, військовозобов`язані, строк дії відстрочки яких не закінчився, на медичний огляд не направляються.
Апелянт звертає увагу, що згідно пункту 3 Порядку №76 керівники органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відповідають за включення військовозобов`язаних працівників до списків, а також за відповідність облікових даних військовозобов`язаних, зазначених у списку, їх військово-обліковим документам, проте ОСОБА_1 на підприємстві, де він має бронь, не повідомлялося про необхідність проходження ВЛК.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, тому просить відмовити в її задоволенні.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
26 серпня 2025 року уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення №900 за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з не проходженням медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
05 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №1322, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова прийнята уповноваженою посадовою особою в межах наданих законом повноважень, у порядку та спосіб, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та в свою чергу матеріалами справи підтверджується факт не проходження позивачем медичного огляду для визначення придатності до військової служби, що свідчить про порушення ним вимог пункту 3 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, суд першої інстанції встановив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення позивачу було роз`яснено права, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 63 Конституції України, а також повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, а незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно зі статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтями 210, 210-1 та 211 цього Кодексу. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати такі справи та накладати адміністративні стягнення мають право керівники відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частини третьої статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, передбаченого частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Наведена норма є бланкетною, а тому для встановлення складу адміністративного правопорушення необхідно звернутися до норм спеціального законодавства, яке визначає обов`язки громадян у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Пунктом 3 частини першої статті 22 Закону №3543-XII передбачено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Разом з тим Законом України від 12 лютого 2025 року №4235-ІХ «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" щодо строку проходження медичного огляду» установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які до набрання чинності Законом України від 21 березня 2024 року №3621-ІХ були визнані обмежено придатними до військової служби (крім осіб з інвалідністю), зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Зазначеною нормою також передбачено, що такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію.
Отже, для осіб, які раніше були визнані обмежено придатними до військової служби, законодавець безпосередньо встановив обов`язок самостійно ініціювати проходження повторного медичного огляду до 05 червня 2025 року, незалежно від отримання окремої повістки, направлення чи іншого індивідуального повідомлення від територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560.
Абзацом третім пункту 63 Порядку №560 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не завершився, на медичний огляд не направляються, крім, зокрема, випадків, коли такі військовозобов`язані були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Таким чином, наявність у військовозобов`язаного чинної відстрочки у зв`язку з бронюванням не звільняє його від обов`язку пройти повторний медичний огляд, якщо він раніше був визнаний обмежено придатним до військової служби та не виконав вимоги Закону №4235-ІХ.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 та мав статус «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
Так, як вбачається з матеріалів справи, 26 серпня 2025 року уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №900, у якому зафіксовано, що позивач не пройшов медичний огляд для визначення придатності до військової служби (а.с. 35).
Суть адміністративного правопорушення: 26.08.2025 року о 10 год. 45 хв. під час дій особливого періоду та під час здійснення заходів мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 співробітниками поліції був доставлений громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час проведення звірки облікових даних виявлено ним вчинене адміністративне правопорушення, а саме, ОСОБА_1 не пройшов медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виконував правила військового обліку, встановлені законодавством, чим порушив вимоги п.3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до Закону України, військовозобов`язані та резервісти зобов`язані проходити медичний огляд (ВЛК) під час мобілізації, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
У зазначеному протоколі власноручно, а також в своїх письмових поясненнях від 26.08.2025 р. ОСОБА_1 підтвердив, що військово-лікарську комісію не проходив, оскільки не знав про необхідність її проходження.
При цьому, дослідивши протокол від 26.08.2025 р. встановлено, що ОСОБА_1 було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, а також права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУПАП (знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову у справі). Зазначеним протоколом повідомлено позивача, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14 год. 00 хв. 05.09.2025 р., що підтверджено підписом позивача. 
Варто зазначити, що відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Водночас, справа може бути розглянута за відсутності цієї особи у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Оскільки матеріали справи містять докази належного повідомлення позивача про дату та час слухання його справи, на думку колегії суддів, твердження позивача про порушення процедури розгляду справи, враховуючи можливість розгляду справи за його відсутності, є безпідставними. При цьому, матеріали справи не містять будь-яких заяв ОСОБА_1 до відповідача про перенесення розгляду справи.
З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Так, 05 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 на підставі зазначеного протоколу та інших матеріалів справи винесено постанову №1322, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Верховний Суд у постановах від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17, від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а та від 30 вересня 2020 року у справі №524/5741/16-а сформулював правовий висновок, відповідно до якого постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною, якщо суб`єкт владних повноважень довів наявність усіх елементів складу правопорушення та дотримався встановленої законом процедури притягнення особи до відповідальності.
Практика Європейського суду з прав людини також виходить із того, що втручання держави у права особи є правомірним, якщо воно здійснюється на підставі закону, переслідує легітимну мету та ґрунтується на належних і достатніх доказах (рішення у справах Suominen v. Finland та Sergey Zolotukhin v. Russia).
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що відповідач належними та допустимими доказами підтвердив факт невиконання позивачем прямо встановленого законом обов`язку щодо проходження повторного медичного огляду, а також довів дотримання процедури притягнення його до адміністративної відповідальності.
За таких обставин постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1322 від 05 вересня 2025 року є законною та обґрунтованою, а суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну правову оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваній постанові відсутні відомості про конкретне рішення військово-лікарської комісії або територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яким його було зобов`язано пройти медичний огляд та те, що позивач мав статус Обмежено придатного, колегія суддів не приймає, оскільки пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4235-ІХ прямо встановлено самостійний обов`язок громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби, до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд та самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію.
Таким чином, у спірних правовідносинах юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення відповідного обов`язку, є не вручення окремої повістки чи прийняття індивідуального рішення щодо конкретної особи, а безпосередня дія норми закону, тому відсутність у постанові №1322 детального посилання на окреме рішення чи направлення не свідчить про відсутність у позивача обов`язку пройти повторний медичний огляд.
Колегія суддів також враховує, що Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначив, що не кожне формальне порушення або неточність у матеріалах адміністративної справи є безумовною підставою для скасування постанови, якщо такі недоліки не вплинули на можливість особи реалізувати право на захист та не спростовують факту вчинення правопорушення.
Аналіз встановлених апеляційним судом обставин справи та наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_5 №1322 від 05 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та ґрунтуються виключно з незгодою позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення колегія суддів не вбачає.
А відтак, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2026 року залишити без змін
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення виготовлений 02 червня 2026 оку.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук