ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 р.	Справа № 520/12804/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. (постановлену суддею Бадюковим Ю.В.) в справі № 520/12804/24 за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст. 383 КАС України, в справі № 520/12804/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення № 963290176870 від 27.02.2024 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 в частині обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 20.03.2024 р. перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. частково задоволено позов ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 20.03.2024 р. перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням раніше виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 р. апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишено без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 змінено в частині мотивів та підстав часткового задоволення позовних вимог, а в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 залишено без змін.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 р. задоволено заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, протягом 90 днів з дня отримання даної ухвали, подати до Харківського окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду в справі № 520/12804/24 від 12.07.2024 р. щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 р., яка залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025 р., відмовлено у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.05.2025 р. № 2000-0804-7/75030 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24.
Звільнено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від сплати штрафу.
Змінено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, встановивши новий спосіб виконання судового рішення в частині виплати заборгованості по перерахованій пенсії, а саме: "Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по перерахованій пенсії за період з 20.03.2024 р. по 31.03.2025 р. на загальну суму 93256,30 грн.".
27.12.2025 р. від позивача до суду першої інстанції надійшла заява в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій заявник просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вчинені на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі № 520/12804/24, які полягають у застосуванні під час перерахунку пенсії зменшеного індивідуального коефіцієнту заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, які були здійсненні після вступу рішення в законну силу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходів щодо належного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 шляхом проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 20.03.2024 р. без обмеження її максимальним розміром, із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 16.21622 відповідно до розпорядження, яке є в матеріалах справи та на підставі якого було винесено рішення, яке вступило в законну силу, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. залишено без задоволення заяву позивача в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України в справі № 520/12804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2026 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 р. в справі № 520/12804/24, та адміністративну справу №520/12804/24 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 поданої в порядку ст.383 КАС України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. частково задоволено заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України в справі № 520/12804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вчинені на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24, які полягають у застосуванні під час перерахунку пенсії зменшеного індивідуального коефіцієнту заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, які були здійсненні після вступу рішення в законну силу; у задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено. Винесено окрему ухвалу з вказаного приводу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області та Пенсійному фонду України.
Окремою ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. зобов`язано Пенсійний фонд України та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог ст. 129-1 Конституції України та ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24, шляхом повної сплати ОСОБА_1 належних йому грошових коштів згідно вказаного судового рішення та повідомити письмово суд про його виконання протягом 10 робочих днів з дати отримання ухвали. 
Не погодившись з окремою ухвалою суду першої інстанції, Пенсійний фонд України та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 в справі №520/12804/24. 
В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Бюджетний кодекс України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. 
Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з приписів ч. 6 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, в рішенні від 26.06.2013 р. зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 за № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 за № 11-рп/2012).
Виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 р. в справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує “право на суд”, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).
У рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини" Європейський суд з прав людини, "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
У разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами Кодексу адміністративного судочинства України.
Статтею 372 Кодексу адміністративного судочинства України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Частина 1 ст. 373 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Аналіз наведеного вказує, що рішення суду в адміністративних справах може бути виконане добровільно, з моменту набрання рішенням законної сили, та примусово, після відкриття відповідного виконавчого провадження. Разом з цим виконання судового рішення, у якому порядку воно б не відбувалось, є невід`ємною складовою права на судовий захист.
Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені зокрема статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. У такій заяві зазначаються: найменування адміністративного суду, до якого подається заява; ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; номер адміністративної справи; відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження; документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
З системного аналізу зазначених норм права випливає, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 20.03.2024 р. перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 р. рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 змінено в частині мотивів та підстав часткового задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. залишено без змін, в зв`язку з чим рішення суду набрало законної сили.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 р. задоволено заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, протягом 90 днів з дня отримання даної ухвали, подати до Харківського окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду в справі № 520/12804/24 від 12.07.2024 р. щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 р., яка залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025 р., відмовлено у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.05.2025 р. № 2000-0804-7/75030 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24.
Звільнено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від сплати штрафу.
Змінено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, встановивши новий спосіб виконання судового рішення в частині виплати заборгованості по перерахованій пенсії, а саме: "Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по перерахованій пенсії за період з 20.03.2024 р. по 31.03.2025 р. на загальну суму 93256,30 грн.".
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. частково задоволено заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України в справі № 520/12804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вчинені на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24, які полягають у застосуванні під час перерахунку пенсії зменшеного індивідуального коефіцієнту заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, які були здійсненні після вступу рішення в законну силу; у задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено. Винесено окрему ухвалу з вказаного приводу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області та Пенсійному фонду України.
Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. встановлені обставини протиправності бездіяльності відповідача та порушення права позивача на перерахунку пенсії у належному розмірі, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для постановлення окремої ухвали в порядку ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом №2000-0904-8/64400 від 15.04.2026 р. повідомило, що на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. в справі №520/12804/24, рішенням Головного управління від 08.04.2026 р. №96329017687 проведено відповідний перерахунок пенсії з 20.03.2024 р. З 20.03.2024 р. середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії становить 129640,08 грн. (7994,47 грн. х 16,21622), де 7994,47 грн. - показник середньої заробітної плати, 16,21622 - індивідуальний коефіцієнт заробітку за роботу в зоні відчуження. Сума заборгованості з урахуванням виплачених сум та рішення суду від 17.11.2025 р. в справі №520/17245/25 за період з 20.03.2024 р. по 31.12.2024 р. складає 572603,73 грн. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області направило лист №2000-0504-5/60824 до Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, яким офіційно підтвердило Казначейству суму заборгованості за період з 20.03.2024 р. по 31.12.2024 р. - 572603,73 грн. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 р. в справі № 520/12804/24 виконано не в повному обсязі, оскільки під час перерахунку пенсії застосовано зменшений індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, які були здійсненні після вступу рішення в законну силу.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що пенсійний орган не навів належних правових норм, які б на законодавчому рівні надавали можливість пенсійному органу не виконувати рішення суду, що набрало законної сили, в частині виплати пенсіонеру заборгованості по перерахованій пенсії.
Відповідно до ч. 6 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем норм чинного законодавства при виконанні рішення суду, тому у цьому випадку наявні усі правові підстави для застосування заходів судового контролю у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України та постановлення окремої ухвали.
Посилання в апеляційній скарзі Пенсійного фонду України на те, що він не був учасником справи № 520/12804/24 на стадії розгляду спору по суті, тому на нього не можуть покладатися зобов`язання за окремою ухвалою, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки статтею 249 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі виявлення порушення закону, окрема ухвала направляється для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, відповідному суб`єкту владних повноважень, а не суб`єкту владних повноважень, який є учасником справи.
Інші доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційними скаргами Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 р. по справі № 520/12804/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено 20.05.2026 року